Справа № 426/7315/20
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

04 грудня 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування будинку від 23.12.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С., зареєстрованого в реєстрі за № 547.у належному йому будинку він мешкав разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В квітні 2015 року шлюб між подружжям було розірвано. Після розлучення, діти проживали разом з матір`ю в будинку, який вона винаймала. В 2016 році колишня дружина позивача разом з дітьми вирішили поїхати на заробітки в ОСОБА_5 . Вони попрохали позивача, що будуть перебувати на реєстраційному обліку у належному йому будинку, приблизно 2 роки, а коли зароблять на власне житло знімуться з обліку. Фактично родичі у його будинку не проживали і на протязі наступних 4 (чотирьох) років вони не знялися з реєстрації. На даний час він зі своєю колишньою дружиною та дітьми не спілкується, від спільних знайомих йому стало відомо, що вони мешкають в Чехії та мають посвідку на проживання і наміру приїздити в м. Сватове не мають. Відповідачі протягом більше 5 років в належному позивачу будинку не мешкають, оплату комунальних послуг не здійснюють, не приймають участь в ремонті та утриманні будинку. Таким чином перебування відповідачів, які фактично не мешкають, на реєстраційному обліку в будинку позивача створює перешкоду у володінні його майном.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав зазначених у позові та пояснив, що він є інвалідом 3 групи, має невеликі доходи, але через те, що в будинку, який належить йому на праві власності, зареєстровані колишня дружина та діти, він не має змоги отримати субсидію. Зараз його колишня дружина перебуває за кордоном, а діти одружені та мешкають зі своїми родинами в інших областях України. Діти відмовились знятись з реєстрації добровільно і запропонували позивачу самому вирішити це питання. Комунальні послуги та поточний ремонт будинку оплачує позивач самостійно.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача. Позивач, приблизно 6 років, вже не проживає зі своєю колишньою дружиною та дітьми, раніше син інколи відвідував батька, а зараз зовсім не з`являється. Дочка позивача мешкає в м. Харкові, син в Донецькій області, а де перебуває колишня дружина позивача їй не відомо. Комунальні послуги за цей будинок сплачує позивач, чи допомагають відповідачі ОСОБА_1 утримувати будинок їй нічого не відомо.

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень проти заочного вирішення справи від позивача не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивача, пояснення свідка, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії договору дарування будинку від 23.12.1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Курило Є.С, гр. ОСОБА_7 подарувала гр. ОСОБА_1 житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.13-16).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 03.09.2020 року № 5924, виданої 03.09.2020 року Сватівською міською радою Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 з 31.10.2013 р. зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12.08.2016 року зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та з 21.10.2015 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18)

З акту, складеного 03 вересня 2020 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 15.06.2016 р. фактично не проживає ОСОБА_4 , з лютого 2015 р. не мешкає ОСОБА_2 , а з 28.08.2013р. ОСОБА_3 (а.с.19).

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У правовій позиції ВСУ у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є членами сім`ї позивача ОСОБА_1 , а саме його дітьми, а відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, оскільки вона є його колишньою дружиною. В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі не проживають останні декілька років, обов`язки щодо утримання будинку не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинять перешкоди власнику позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном.

Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст.12, 81, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути у рівних частках зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., тобто по 280 (двісті вісімдесят) грн. 26 коп. з кожного.

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року.

Суддя Ю.В.Крива