Провадження №22-ц/812/1901/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого -Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представників відповідача: Ярославського Ю.В. , Лоскутової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №471/794/19 за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Скарницької І.Б. в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про зобов`язання перерахування грошових коштів переплачених за електричну енергію та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про стягнення переплати за електричну енергію та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що на її рахунку, як споживача електричної енергії з початку 2018 року по 31 грудня 2018 року була переплата коштів у розмірі 2700 грн. Вона також є користувачем субсидії. 01 січня 2019 року відбулося відокремлення оператора системи розподілу (відповідача) від постачальника електричної енергії. Відповідач при цьому є правонаступником боргових зобов`язань, які виникли до 01 січня 2019 року, в тому числі і зобов`язань перед споживачами за сплачену, але не спожиту енергію. Проте, відповідач не бажає зараховувати переплачені кошти у сумі 2700 грн. на її рахунок в зв`язку з тим, що зазначені кошти не є її особистими коштами, а є субсидією. Однак, ці кошти були їй нараховані як користувачу і неправомірно не були використані відповідачем, а тому повинні були зараховані на новий особистий рахунок.

В зв`язку з відмовою відповідача самостійно повернути кошти, позивачка вимушена звернутися до суду із вказаним позовом і з урахуванням уточненого позову просить суд зобов`язати відповідача перевести на особовий рахунок позивача, який знаходиться у ТОВ «Миколаївська енергопостачальна компанія» грошові кошти в розмірі 2700 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на особовому рахунку позивачки кредиторська заборгованість станом 01 січня 2019 року утворилась за рахунок невикористання в повному обсязі суми нарахованої їй субсидії, а також що вказані кошти для виплати житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг передбачаються у державному бюджеті та є державними коштами, в зв`язку з чим відсутні підстави для їх повернення.

А крім того, суд зазначав про те, що позов пред`явлено лише до АТ «Миколаївобленерго» і не зважаючи на роз`яснення судом Управління соціального захисту населення Братьської РДА до участі у справі не було залучено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу в якій посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач є правонаступником боргових зобов`язань, а тому переплата за комунальні послуги, яка виникла станом на 31 грудня 2018 року мала бути зарахована на її новий особовий рахунок та використані до закінчення опалювального сезону. Крім того, відповідач необгрунтував та не надав доказів того, що сума переплати виникла виключно за рахунок субсидії, оскільки позивачка також сплачувала і особисті кошти.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема: - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до п. 1 ч. 3, ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії", споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію за надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Так, з матеріалів справи, а саме із даних особового рахунку вбачається, що позивач ОСОБА_4 є споживачем електричної енергії за адресом: АДРЕСА_1 . Постачання електричної енергії здійснювалося на підставі укладеного договору від 28 жовтня 2010 року за № 120475 про користування електричною енергією (а.с. 80).

АТ «Миколаївобленерго» є юридичною особою утвореною в результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту ПАТ «Миколаївобленерго» від 08 квітня 2019 року.

Відповідно до положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01 січня 2019 року AT «Миколаївобленерго», згідно постанови НКРЕКП від 02 листопада 2018 року № 1334, на підставі отриманої ліцензії здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії в межах закріпленої території Миколаївської області, виконує функції та має права а обов`язки оператора системи розподілу.

Взаємовідносини між АТ «Миколаївобленерго», як оператора системи розподілу та споживачами електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП 14 березня 2018 року, № 312 (далі Правила), Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП, від 14 березня 2018 року № 310.

Згідно з п. 13 р. ХVІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» АТ «Миколаївобленерго» є правонаступником боргових зобов`язань, які виникли станом на 01 січня 2019 року, в тому числі і зобов`язань перед споживачами за сплачену, але не спожиту ними електричну енергію.

Позивачка ОСОБА_4 є користувачем субсидій та перебуває на обліку УСЗН Братської РДА як отримувач субсидії з 2015 року, які призначалася у опалювальний період, відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 року за № 1357 до 31 грудня 2018 року не в грошовій формі (а.с. 82-122).

Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи на а.с. 80 за період з січня 2018 по грудень 2018 року позивачем спожито електроенергії в обсязі 6851 квт/г на суму 7401,57 грн., у той же час сума нарахованої субсидії склала 5697,53 грн., фактична сума перерахованої субсидії на рахунок із спеціальним режимом використання відповідачем склала 5598,87 грн.

Остання обов`язкова оплата власними коштами від позивача надійшла в сумі 79,37 грн. в квітні 2016 року, а починаючи з травня 2016 року і по грудень 2018 року розрахунки за спожиту електричну енергію здійснювались за рахунок житлової субсидії, призначеної структурним підрозділом з питань соціального захисту населення, а не за власні кошти позивача.

Відповідно до даних АТ «Миколаївобленерго», а саме особового рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_4 , станом на 31 грудня 2018 року на її рахунку обліковується переплата за надані послуги з енергопостачання в розмірі 2755 грн. 76 коп.

Відповідно до положень п. 18. Положення «Деякі питання надання житлових субсидій населенню у грошовій формі», в редакції від 27 грудня 2018 року № 1176, після закінчення опалювального (неопалювального) сезону невикористана сума житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг до державного бюджету в повному обсязі на підставі акту розрахунку загального обсягу невикористаних сум житлової субсидії у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За такого, сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі та не використана домогосподарством у наслідок економного споживання послуг, зараховується виконавцем комунальної послуги на наступні розрахункові періоди протягом сезону, в якому призначено житлову субсидію, як оплата таких послуг.

Отже, відповідно до наведених нормативних актів, кошти в розмірі 2755, 76 грн., які були зараховані на особовий рахунок ОСОБА_4 , як споживача послуг з енергопостачання, за рахунок державних субвенцій станом на 01 січня 2019 року призначалися для їх використання в опалювальний період сезону 2018-2019 року. В зв`язку з тим, що опалюваний період тривав включно до квітня 2019 року, вказані кошти, відповідно до наведених норм, підлягали використанню як оплата за спожиту електроенергію до травня і лише в кінці опалювального сезону, в разі їх невикористання, відповідно до акту, тобто у нормативно визначеному порядку, підлягали поверненню надавачу субсидій.

В матеріалах справи відсутні будь які данні, в тому числі і відповідні акти складені по закінченню опалювального сезону щодо невикористання вказаної субсидії у продовж опалювального сезону 2018-2019 року.

Крім того, із пояснень відповідача викладених у відзиві на уточнену позовну заяву від 10 червня 2020 року вбачається, що відповідно до особової картки споживача ОСОБА_4 за рахунок суми субсидіарних коштів, яка накопичувалась на кінець кожного опалювального періоду (з 1 жовтня по 30 квітня) за попередні роки, здійснювалось погашення нарахованої вартості електричної енергії спожитої позивачем у неопалювальний період (з 1 травня по 30 вересня) (а.с. 80, 197).

Пунктом 125 Положення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2019 року № 878 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 і від 27 липня 1998 року № 1156 передбачено, у випадках визначених Положенням на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії.

Відповідно до даної норми, підлягали поверненню кошти на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, надмірно перераховану суму житлової субсидії. Проте, з пояснень відповідача встановлено, що вимога відповідного органу про повернення надмірно перерахованої субсидії не надходила. Данні про те, що спірна сума визнана компетентним органом як надмірно перерахована субсидія в матеріалах справі відсутні.

Проте, відповідно до роз`яснень НКРЕКП опублікованих на офіційному сайті 25 лютого 2019 року, з метою недопущення подвійної оплати за один і той самий розрахунковий період, споживачами у яких станом на 01 січня 2019 року на особових рахунках наявна переплата за електричну енергію, ОСР (АТ «Миколаївобленерго») має врегулювати із такими споживачами питання зарахування кредиторської заборгованості відповідно до чинного законодавства, зокрема: на рахунок постачальника електричної енергії, на рахунок ОСР, повернення суми попередньої оплати за електричну енергію за відповідною письмовою заявою споживача (а.с. 125).

Таким чином саме на АТ «Миколаївобленерго» покладено обов`язок врегулювання подальшого зарахування та використання кредиторської заборгованості.

Так, в своїх листах до АТ «Миколаївобленерго» від 29 березня, 15 травня 2019 року та інші позивачка просила вирішити питання щодо перерахування спірних коштів як переплати (а.с. 2, 3).

Листами від 10 квітня, 27 травня 2019 року позивачці було відмовлено в перерахунку вказаних коштів, з посиланням на те, що вказані кошти утворились за рахунок субсидій (а.с. 4, 35).

Відповідно до положень Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу постачальник зобов`язаний приймати оплату наданих за цим Договором послуг будь-яким способом, що передбачений цим Договором.

Виходячи з викладеного, відповідачем порушені умови вказаного договору та неправомірно утримувались спірні кошти в сумі 2755, 76 грн. на своїх рахунках, та неправомірно на заяви позивачки ОСОБА_4 не вирішувалось питання їх подальшого використання, в тому числі і шляхом перерахування на рахунок відкритий на її ім`я енергопостачальником.

Районний суд, не дав належної оцінки вказаним обставинам, та дійшов помилкового висновку, що сам по собі факт утворення спірних коштів за рахунок субсидій, унеможливлює їх використанні після 01 січня 2019 року в інтересах субсидіанта, проте давало підстави для використання їх (в тому числі і шляхом утримання на рахунках) надавачем комунальних послуг.

Також, посилання районного суду на те, що до участі у справі позивачкою не було залучено надавача субсидій Управління соціального захисту населення Братської РДА, не обґрунтовано належними та переконливими доводами, стосовно перешкоди даної обставини у розгляді справи, враховуючи, що претензії чи відповідні вимоги до спірної суми вказаним органом не пред`явлено, і при наявності законних підстав така можливість не втрачена в майбутньому.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб,

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, а також враховуючи, що спірні правовідносини виникли з договору про надання комунальних послуг (електричної енергії) вони підлягають регулюванню в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Отже, спірні правовідносини у даній справі виникли з неналежного виконання споживчого договору, яким є договір про надання комунальних послуг, оскільки відповідачем неправомірно не було зараховано кошти, які призначені для оплати комунальних послуг, а безпідставно утримувались на своїх рахунках, чим було порушені права позивачки, як споживача.

Як зазначає позивачка, вказане порушення права призвело до її моральних страждань, яке полягало в необхідності вживання додаткових зусиль для знаходження коштів на оплату комунальних послуг, яких у неї обмаль через не велику пенсію, переживань через це що призвело до ускладнювали її незадовільного стану здоров`я, оскільки вона є інвалідом ІІІ групи (довідка про лікування в хірургічному відділенні Братської ЦРЛ з 18 лютого 2019 року) (а.с.6). Враховуючи вказані обставини, характер порушеного права, глибину моральних страждань та їх тривалість, колегія суддів вважає 1000 грн. достатнім розміром для відшкодування компенсації завданої моральної шкоди за порушення умов споживчого договору, яка підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таке, ґрунтується на висновках викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Отже висновки районного суду, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди також не відповідають фактичним обставинам справи.

Положенням п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За такого, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зобов`язання АТ «Миколаївобленерго» перерахувати грошові кошти переплачених за електричну енергію та стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а рішення відповідно скасуванню.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково то з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1978, 57 грн.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2020 року скасувати у справі ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про зобов`язання перерахування грошових коштів переплачених за електричну енергію та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Миколаївобленерго» перевести на особовий рахунок № НОМЕР_1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», який належить ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 2700 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Миколаївобленерго» на користь держави 1978, 57 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 07 грудня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова