Провадження № 2/645/535/20

Р І Ш Е Н Н Я
10 січня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Алтухової О.Ю.
секретар судових засідань Волкова А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради про звільнення майна з під арешту,-
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2019 року вказана цивільна справа передана до Фрунзенського районного суду м.Харкова для розгляду за підсудністю.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання у справі.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
23 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУНП в Харківській області - Крюкової О.О., яка діє на підставі довіреності, з проханням прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Представник третьої особи Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.02 січня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Гупал Н.О., яка діє на підставі довіреності проханням розглянути справи за відсутності представника у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положеньч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши надані учасниками судового розгляду докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.
За частиною 2 статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для скасування реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Як вбачається з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно.
Пунктом 4.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, який затверджено наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, визначено, що підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про зняття заборон та арештів на відчуження об`єктів нерухомого майна, є повідомлення та заяви органів та осіб, за ініціативою яких були накладені відповідні заборони та арешти, а також органів, які згідно з чинним законодавством мають право зняти заборони та арешти на використання майна.
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно ч.3 ст.174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Тобто, наявність арешту на майно за минуванням правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ;

Відповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області, , місце знаходження : м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5;

Третя особа Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради, , місце знаходження: м.Харків, м-н Конституції, буд.7;

Повне судове рішення складено 10.01.2020 року.

Суддя: