Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Виниченко Л.М., розглянувши в приміщенні суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу № 755/17456/19 за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання виплатити страхове відшкодування,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у якому просить зобов`язати відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) узгодити з позивачем розмір страхового відшкодування та прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) на користь позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 22.10.2018 р. о 15 год. 20 хв. року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

19.11.2018 року водія ОСОБА_2 постановою Голосіївського районного суду м. Києва було визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та накладене адміністративне стягнення.

Зазначено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, тому на підставі ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, у зв`язку з цим відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди проводиться МТСБУ.

Вказано, що 23.10.2018 р. позивач повідомив МТСБУ про ДТП та подав заяву про здійснення виплати у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

26.10.2019 р. МТСБУ листом з посиланням на ст. 35 вказаного закону додатково просило надати оригінал доручення або нотаріально посвідчену копію, яким власник транспортного засобу уповноважує отримати відшкодування з нотаріально посвідченим перекладом на українську мову, та копію постанови суду, яка набрала законної сили, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП.

Позивач зазначає, що положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі ст. 35 цього закону, не передбачено надання саме нотаріально посвідченої копії, якою власник транспортного засобу уповноважує отримати відшкодування з нотаріально посвідченим перекладом на українську мову.

Вказує, що 25.04.2019 р. від надав МТСБУ для ознайомлення оригінал доручення від 25.07.2016 р. та нотаріально посвідчений переклад цього доручення на українську мову і просив надати роз`яснення щодо невиплати коштів.

Позивач зазначає, що 06.05.2019 р. отримав від МТСБУ відповідь про те, що доданий ним документ не може розглядатися як такий, що приймається на території України з посиланням на ст. 13 Договору між Україною і Литовською республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

Позивач вказує, що вимоги МТСБУ щодо обов`язкової нотаріальної форми довіреності є незаконними, що також вбачається зі змісту ст. 13 вказаного Договору між Україною і Литовською республікою, та на даний час відповідач не прийняв жодного рішення у відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 (а.с. 25-27).

24 грудня 2019 року до суду від представника відповідача МТСБУ Патрик Г.Г. надійшов відзив на позов в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що позивачем на підтвердження правомірності володіння транспортним засобом, що зареєстрований в іншій країні, надано довіреність, яку нібито видано власником транспортного засобу - юридичною особою іншої країни, проте доказів того, що цей документ посвідчений офіційною особою не надано, що унеможливлює встановити факт законності правочину на отримання регламентної виплати з фонду захисту потерпілих. Надані ОСОБА_1 документи не можна вважати такими, що видані офіційними особами та не можуть підтверджувати факт набуття законності позивачем права на отримання страхового відшкодування. МТСБУ діє в межах спеціального закону, яким є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та свого Статуту. Примушування МТСБУ до вчинення дій не передбачених чинним законодавством є неприпустимим та є порушенням ст. 19 Конституції України.

У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін.

При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, відзиву, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.10.2018 р. о 15 год. 20 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хонда», р.н. НОМЕР_1 , по вул. К.Малевича, 86-Д у м. Києві не врахував дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху ліворуч не переконався в безпеці свого маневру, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда», р.н. НОМЕР_2 , після чого відбулося зіткнення з автомобілем «Шевролет», р.н. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушив вимоги п. п. 2.3б), 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року у справі № 752/23303/18 (а.с. 5).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи убачається, що 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, також 23.10.2018 р. подав заяву про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с. 6-8).

Як на підставу звернення до МТСБУ для отримання регламентної виплати позивач посилається на те, що водій ОСОБА_2 , якого судовим рішенням визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, є учасником бойових дій.

За нормою п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

За результатами розгляду поданих позивачем 23.10.2018 р. повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 22.10.2018 р., та заяви про відшкодування шкоди МТСБУ надіслало ОСОБА_1 лист від 26.10.2018 р. за № 3.1-05/33417 з проханням надати для подальшого розгляду справи та прийняття рішення щодо відшкодування заподіяної шкоди, відповідно до ст. 35 Закону, наступні документи: оригінал доручення або нотаріально посвідчену копію, яким власник транспортного засобу МАЗДА з номерним знаком НОМЕР_5 уповноважив отримати від МТСБУ належне йому відшкодування з нотаріально посвідченим перекладом на українську мову, та копію постанови суду завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, яка набрала законної сили (а.с. 9).

Відповідно положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. До заяви серед іншого додаються: б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів.

З копії заяви від 25.04.2019 року убачається, що позивач до МТСБУ 25 квітня 2019 року для долучення до справи № 53640 подавав оригінал довіреності та нотаріально посвідчений переклад українською мовою (а.с. 10).

25.04.2019 року ОСОБА_1 звертався до МТСБУ із запитом з проханням надати пояснення чому не проведена виплата (а.с. 14).

На звернення позивача МТСБУ листом від 06.05.2019 р. № 3.1-05/13814 повідомило ОСОБА_1 про те, що долучений документ стосовно представництва має ознаки правочину, що вчинений на території Литовської Республіки, однак не може розглядатися як такий, що приймається на території України. Для визнання на території України документу, що складений на території Литовської Республіки, він має відповідати вимогам ст. 13 Договору між Україною і Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 20.11.1994 р. Документ, що визначає надання представнику права на отримання відшкодування може також посвідчуватись нотаріально у відповідності до Закону України «Про нотаріат» (а.с. 15).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач подавав до МТСБУ довіреність, яка видана у місті Вільнюс Литовської Республіки власником транспортного засобу автомобіля марки MAZDA, модель 3, року випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 - компанією MB «FLP CTP Hydraulics», що підписана директором ОСОБА_4 та скріплена печаткою. Разом з тим, належної процедури легалізації у Литовській Республіці вказана довіреність не пройшла.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про міжнародне приватне право», порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.

Згідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 2 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вчиненої в Гаазі 05.10.1961 р. (набула чинності для України 22.12.2003 р. на підставі Закону від 10.01.2002 № 2933-III «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів»), (далі - Гаазька Конвенція 1961 року) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Відповідно до статті 3 Гаазької конвенції 1961 року, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до статті 4 Гаазької конвенції 1961 року, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції 1961 року, апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Відповідно до статті 6 Гаазької конвенції 1961 року, кожна Договірна держава призначає, зазначаючи їхні офіційні функції, ті органи, яким надаються повноваження на проставлення апостиля, згаданого в частині першій статті 3.

Посилання позивача на ст. 13 Договору між Україною і Литовською республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07.07.1993 р., що ратифікований Україною постановою Верховної Ради України від 17.12.1993 року № 3737-ХІІ, як на підставу для відсутності необхідності легалізації вказаної довіреності до даних відносин не може бути застосована, оскільки не потребують легалізації лише документи, які складені або засвідчені судом або офіційною особою (перекладачем, експертом і т.ін.) в межах їх компетенції, що на спірні правовідносини не поширюється.

Довіреність, що була надана позивачем відповідачу у справі складена не судом і не офіційною особою в межах їх компетенції, а директором компанії MB «FLP CTP Hydraulics». Тому правосуб`єктність юридичної особи - компанії MB «FLP CTP Hydraulics» за законом Литовської Республіки та повноваження директора компанії на представництво компанії MB «FLP CTP Hydraulics» та видачу зазначеної довіреності потребували відповідного офіційного підтвердження.

Відповідно положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскільки позивач не надав відповідачу документу, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування, зокрема, довіреності, яка би мала усі ознаки дійсного на території України документу, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 2, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 13, 34 Закону України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вчинену в Гаазі 05.10.1961 р., ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 89, 95, 133, 141, 229, 258-259, 265, 268, 272, 273, 274, 279, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа: ОСОБА_2 про зобов`язання виплатити страхове відшкодування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, місце знаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ідентифікаційний .

Третя особа - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Судове рішення складене 11 січня 2020 року.

Суддя Виниченко Л.М.