ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3771/19

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/132/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Іванової Г.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2019 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання,

дата складання повного тексту: 12 листопада 2019 року, м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року АТ «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2019 року в сумі 15057 грн 93 коп., а також 192 грн 10 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Заява мотивована тим, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого водопостачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і для споживачів, які є власниками або місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник вважає, що боржник зобов`язаний оплатити АТ «Облтеплокомуненерго» за спожиті житлово-комунальні послуги, яка підтверджується розрахунком боргу, довідкою про тарифи на послуги.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2019 року відмовлено АТ «Облтеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявником, в порушення вимог п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України, не надано договору про надання житлово-комунальних послуг.

Не погоджуючись з даною ухвалою представник АТ «Облтеплокомуненерго» звернувся до суду з апеляційною скаргою просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між АТ «ОТКЕ» та ОСОБА_1 укладений договір з централізованого опалення та гарячого водопостачання і це є договір приєднання. Зазначає, що текст типового договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2015 року, опубліковано АТ «ОТКЕ» в газеті «Деснянська правда», останнього разу в №42 від 23 жовтня 2014 року, для ознайомлення з ним всіх бажаючих та укладення його шляхом приєднання всіма споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Будь хто із споживачів має право прибути до АТ «ОТКЕ» ознайомитись з вказаним договором та підписати його договір власноруч.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність ухвали судді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам ухвала судді суду першої інстанції відповідає.

Вбачається, що 11 листопада 2019 року АТ «ОТКЕ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 15057 грн 93 коп. за період з 01 грудня 2016 року по 31 серпня 2019 року та 192 грн 10 коп. у відшкодування судового збору.

На підтвердження своїх вимог АТ «ОТКЕ» надало розрахунок боргу за дані послуги по о/р 190846 (а.с.4) та копію довідки про тарифи та послуг з централізованого опалення (а.с.5).

Інших доказів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. The Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Статтею 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути виданий якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені в ст.163 ЦПК України. Так, до заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Вбачається, що заявником в порушення приписів ч.3 ст.163 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених ним вимог, тобто заявником до заяви про видачу судового наказу не додано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Посилання АТ «ОТКЕ» на ту обставину, що відповідно до ч.7, ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір на надання послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, не спростовує обов`язку заявника надати копію такого договору, оскільки це прямо передбачено процесуальною нормою.

Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

АТ «ОТКЕ» вважає, що між товариством та боржником укладено договір приєднання, проте документів, які складають особою публічний договір приєднання (тобто копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості п.3 ч.3 ст.163 ЦПК України) до заяви про видачу судового наказу не додано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у видачі судового наказу судом відмовлено відповідно до вимог закону.

Посилання особи, яка подає апеляційну скаргу на те, що договір про надання послуг централізованого теплопостачання укладено між сторонами шляхом розміщення типового договору в засобах масової інформації, не приймається апеляційним судомо до уваги, оскільки відповідно до наведених вище норм процесуального закону, чітко передбачено надання такого договору, оскільки такий договір є доказом, на підставі якого суд, вирішуючи питання про видачу судового наказу в змозі перевірити ряд обставин, що мають значення для предмету розгляду, зокрема, правильність нарахування плати за отримані послуги, відповідність такого нарахування умовам договору та закону, правильність розрахунку заборгованості, тощо. Також АТ «ОТКЕ» не надало суду доказів приєднання ОСОБА_1 до договору приєднання, зокрема підписаної заяви-приєднання, сплаченого споживачем рахунку (квитанції) постачальника за надані послуги.

Крім того, заявник не позбавляється ні права на подання позову про захист своїх прав та законних інтересів ні права на звернення з заявою про видачу судового наказу, дотримавши вимог закону.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваної ухвали, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» залишити без задоволення, ухвалу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2019 року.

Головуючий: Судді: