Постанова

Іменем України

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 391/489/18

провадження № 61-3306св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року у складі судді Мумиги І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Черненка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Позов обгрунтований тим, що 23 червня 2008 року між ним та Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» (далі - договір оренди), про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 23 червня 2008 року № 06.

Відповідно до пункту 2 договору оренди передана в оренду земельна ділянка загальною площею 30 га цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договір укладено на 10 років.

23 червня 2018 року строк дії договору оренди від 23 червня 2008 року закінчився, а згідно з умовами договору оренди орендар має переважне право на його поновлення в разі повідомлення орендодавця про намір скористатися таким правом.

У передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон) спосіб позивач не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, 20 квітня 2018 року, письмово звернувся з відповідним листом-повідомленням до орендодавця про намір продовжити дію договору.

Керуючись положеннями частин першої-п`ятої статті 33 Закону позивач 20 квітня 2018 року та 25 травня 2018 року звернувся до відповідача із обґрунтованими заявами про укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 23 червня 2008 року. До заяви від 20 квітня 2018 року додано копію договору оренди землі, технічну документацію згідно з нормативно-грошовою оцінкою, висновок державної експертизи. До заяви від 25 травня 2018 року додано додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

У заяві від 25 травня 2018 року позивач просив відповідача вчинити дії, передбачені частинами першою-п`ятою статті 33 Закону щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 23 червня 2008 року, а саме укласти додаткову угоду з ОСОБА_1 про поновлення договору оренди землі від 23 червня 2008 року на той самий строк (10 років) і на тих самих умовах, що передбачені в цьому договорі.

Однак, протягом одного місяця з часу його звернень відповідач не прийняв рішення у формі наказу про поновлення договору оренди землі (або про заперечення у його поновленні) та відповідно не уклав з ним додаткової угоди про його поновлення.

Згодом позивачу стало відомо, що відповідно до частини шостої статті 33 Закону відповідач видав наказ від 05 липня 2018 року № 11-4431/14-18-СГ «Про припинення права оренди земельної ділянки», згідно з яким припинено право оренди земельної ділянки.

Після закінчення строку дії договору оренди землі позивач продовжував та продовжує користуватися земельною ділянкою площею 30 га.

Просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 липня 2018 року «Про припинення права оренди земельної ділянки» та визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року, яке залишене без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року, у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що звертаючись із заявою про поновлення договору оренди в межах строків передбачених частинами першою-п`ятою статті 33 Закону та пункту 8 договору оренди, позивач не додав проєкт додаткової угоди договору оренди, що є невід`ємною частиною звернення, отже, порушив правила законодавства, що регулює переважне право орендаря на продовження вказаних правовідносин.Звернення з листом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області 25 травня 2018 року з наданням додаткової угоди до договору оренди здійснено з порушенням встановлених пунктом 8 цього договору строків, нормами частини першої статті 777 ЦК України та статті 33 Закону. Отже, суди дійшли висновку, що позивач не реалізував своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки не виконав належним чином вимог законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що позивач звернувся до відповідача із листом від 25 травня 2018 року з порушенням строків, встановлених пунктом 8 договору оренди.

Лист від 25 травня 2018 року поданий відповідачу в доповнення до листа від 20 квітня 2018 року, яким позивач висловив намір про поновлення договору оренди. Суди безпідставно прийняли як докази листи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області від 16 травня 2018 року № Є-4970/0-3456/0/17-18, від 13 червня 2018 року № Є-6759/0-4194/0/17-18, оскільки відповідач не надав доказів надсилання цих листів позивачу.

Суди не надали оцінки тому, що праву орендаря на поновлення договору оренди землі до закінення строку його дії кореспондує обов`язок орендодавця у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди та прийняти рішення про поновлення договору оренди землі чи заперечення в його поновленні.

Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області порушено вимоги частин першої-п`ятої статті 33 Закону, а саме порушені процедури поновлення договору оренди, недотримано справедливого балансу між правами орендаря та орендодавця та безпідставно відмовлено в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди. Відповідач протягом місяця з моменту звернення позивача до нього із листом від 20 квітня 2018 року не приймав рішення щодо поновлення договору оренди з позивачем або заперечення у його поновленні. Оскаржуваний наказ від 05 липня 2018 року прийнятий відповідачем з порушенням строків, встановлених частинами першою-п`ятою статті 33 Закону, що порушує законне право позивача на поновлення договору оренди землі.

Заявник послався на постанову Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 912/555/17 та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», в якому ЄСПЛ вказав на те, що відмову органу влади в поновленні договору оренди на новий термін необхідно розцінювати як порушення права заявника (орендаря) на законне очікування виконання певних умов і є втручанням у реалізацію заявником (орендарем) права власності.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у лютому 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з договором оренди Компаніївською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (орендодавець) передано ОСОБА_1 (орендар) в оренду земельну ділянку площею 30 га, розташовану на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, строком на 10 років.

Відповідно до статей 18, 20 Закону вказаний договір оренди набрав чинності після його державної реєстрації в Компаніївському відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 23 червня 2008 року, за № 06.

Згідно з пунктом 8 договору оренди після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

До закінчення строку дії договору оренди землі позивач 20 квітня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 23 червня 2008 року, додавши до заяви договір оренди землі, технічну документацію з нормативно-грошової оцінки, висновок державної експертизи.

Листом від 16 травня 2018 року № Є-4970/0-3456/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, посилаючись на частину п`яту статті 33 Закону, повідомило ОСОБА_1 про заперечення в поновленні договору оренди у зв`язку із не долученням до заяви проєкту договору додаткової угоди.

25 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із доповненнями до заяви, поданої 20 квітня 2018 року. Просив поновити договір оренди землі від 23 червня 2008 року на той самий строк (10 років) і на тих самих умовах, що передбачені в договорі оренди землі від 23 червня 2008 року та додав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

У відповідь на заяву позивача від 25 травня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 13 червня 2018 року № Є-6759/0-4194/0/17-18 повідомило ОСОБА_1 , що про результати розгляду заяви щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі заявника повідомлено листом від 16 травня 2018 року № Є-4970/0-3456/0/17-18.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09 липня 2018 року № 31-11-0.61-5502/2-18 відповідно до частини шостої статті 33 Закону відповідач заперечив у поновленні договору оренди землі, додавши акт приймання-передачі земельної ділянки.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 липня 2018 року № 11-4431/14-18-СГ «Про припинення права оренди земельної ділянки» припинено право оренди на земельну ділянку, загальною площею 30,00 га, яка є об`єктом договоруоренди.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина перша статті 6 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 93 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 161-XI) визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону № 161-XI по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Згідно з пунктом 8 договору оренди землі від 23 червня 2008 року після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Суди встановили, що позивач 20 квітня 2018 року звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого 23 червня 2008 року, додавши до заяви договір оренди землі, технічну документацію з нормативно-грошової оцінки, висновок державної експертизи.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 161-XIдо листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди.

Згідно з частиною п`ятою статті 33 Закону № 161-ХІ орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Листом від 16 травня 2018 року № Є-4970/0-3456/0/17-18 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, посилаючись на частину п`яту статті 33 Закону України «Про оренду землі», повідомило ОСОБА_1 про заперечення в поновленні договору оренди у зв`язку із не долученням до заяви проекту договору додаткової угоди.

Отже, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону № 161-ХІ для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року № 594/376/17-ц).

Водночас реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону № 161-ХІ можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону № 161-ХІ) процедури, так і наявності волевиявлення сторін.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року у справі № 923/925/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 912/1138/19.

Згідно з частиною восьмою статті 33 Закону № 161-ХІ додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відповідно до частини одинадцятої статті 33 Закону № 161-ХІ відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі № 908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами першою-п`ятою статті 33 Закону № 161-ХІ, оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору.

Позивач у позові вказав, що на момент звернення із позовом до суду він продовжує користуватися орендованою земельної ділянкою.

Згідно з частиною шостою статті 33 Закону № 161-ХІ у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Суди встановили, що листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09 липня 2018 року № 31-11-0.61-5502/2-18 відповідач заперечив у поновленні договору оренди землі, додавши акт приймання-передачі земельної ділянки, а наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 05 липня 2018 року № 11-4431/14-18-СГ «Про припинення права оренди земельної ділянки» припинено право оренди на земельну ділянку, загальною площею 30,00 га, яка є об`єктом договору оренди.

Звернувшись до відповідача за 60 днів з повідомленням про поновлення договору оренди землі, всупереч частині третій статті 33 Закону № 161-ХІ позивач не додав проекту додаткової угоди до договору оренди землі.

Суд першої інстанції встановив, що звернення позивача з листом до відповідача 25 травня 2018 року з наданням додаткової угоди до договору оренди здійснено з порушенням сстроків, передбачених пунктом 8 договору оренди землі та частини другої статті 33 Закону № 161-ХІ. Отже, позивач не дотримався процедури поновлення договору оренди землі, встановленої статтею 33 Закону України та договором оренди.

Також суд касаційної інстанції відхиляє посилання заявника на порушення його переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини того, що на час реалізації позивачем переважного права на поновлення договору оренди спірна земельна ділянка була передана в оренду іншим особам.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 10 квітня 2018 у справі № 594/376/17-ц, переважне право орендаря, яке підлягає захисту, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Доводи заявника стосовно неотримання листів - повідомлень від відповідача, які прийняті судами як докази у справі, спростовуються фіскальними чеками про направлення ОСОБА_1 рекомендованих листів.

Безпідставним у цьому випадку є посилання заявника на постанову Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 912/555/17 та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», оскільки спірні правовідносини, досліджені Верховним Судом у справі № 912/555/17 не є тотожними правовідносинам, що фактино склалися між сторонами спору у справі, що переглядається.

Щодо твердження позивача про те, що відмова у поновленні договору оренди є порушенням його права на законне (правомірне) очікування виконання певних умов і є втручання у реалізацію орендарем права оренди, то Верховний Суд зазначає таке.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

Правомірні очікування, тобто реалізація особою суб`єктивного права, мають грунтуватися на законі.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею ЗЗ Закону № 161-ХІбуло визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність. Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону № 161-ХІ) (див: постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 веерсня 2020 року, справа № 313/350/16-ц, провадження 14-97цс20).

Верховний Суд зазначає, що дії відповідача відповідають вимогам закону усталеній судовій практиці, надіслані відповідачу повідомлення про намір поновити договір оренди без проєкту додаткової угоди унеможливлює розглдя цього питання щодо парийняття орендодавцем відповідного рішення відповідно до частини п`ятої статті 33 Закону № 161-ХІ, тому суди дійшли законного та обгрунтованого висновку про недотримання позивачем процедури поновлення договору оренди та відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов всновку, що суди повно, всебічно дослідили обставини справи, правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушили норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

При оцінці доводів касаційної скарги Верховним Судом також враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації», згідно з якою повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких під час розгляду цієї справи встановлено не було.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 03 жовтня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко