ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3586/19 Номер провадження 22-ц/814/2448/20Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Одринська Т.В.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представники позивача адвокат Данілова Н.Н.

представник відповідача адвокат Світалко В.П.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2020 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повний текст рішення складено 22 вересня 2020 року

та за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат»

на ухвалу Київського районного суду м Полтави від 20 жовтня 2020 року, постановлену суддею Яковенко Н.Л., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» про встановлення факту перебування в трудових відносинах на певних посадах, зобов`язання видати уточнюючу довідку, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» про встановлення факту перебування в трудових відносинах на певних посадах, зобов`язання видати уточнюючу довідку, який уточнив у поданій до суду 11 липня 2019 року заяві.

Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 1988 року позивач працевлаштувався на роботу до Полтавського домобудівельного комбінату, який у подальшому було реорганізовано в Полтавське проектно-будівельне об`єднання «Полтаважилстрой», потім - у Полтавський домобудівельний комбінат та перейменовано у ВАТ «Полтавський домобудівельний комбінат». Вказував, що для отримання пенсії на пільгових умовах звертався до пенсійних органів та отримав відмову у зв`язку з недостатністю відомостей у трудовій книжці. З метою отримання довідки про підтвердження трудового стажу він звернувся до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат, але листом № 19-01 від 26.04.2019 р. йому повідомлено, що інформація про підтвердження трудового стажу не віднайдена. Вважає дії відповідача незаконними. Також позивач зазначав, що факт його перебування у трудових відносинах можливо підтвердити записами в трудовій книжці та показаннями свідків, т.я. встановлення такого факту є необхідним з метою нарахування правильного трудового стажу. Позивач просив суд встановити факт його перебування у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Полтавський домобудівельний комбінат» на посадах: - слюсаря-сантехніка 3-го розряду за період з 15.02.1988 р. по 14.03.1988 р.; - слюсаря по виготовленню санітарно-технічних систем за період з 14.03.1988 р. по 06.01.1989 р.; - електрозварювальника ручної дугової зварки 2-го розраду за період 06.01.1989 р. по 12.06.1989 р.; - електрозварювальника другого розраду в період 12.06.1989 р. по 01.11.1989 р.; - електрозварювальника ручної дугової зварки третього розряду з 01.11.1989 р. по 18.01.1993 р.; - електрозварювальника ручної дугової зварки четвертого розряду з 18.01.1993 р. по 16.12.1996 р. Також просив суд зобов`язати ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» видати уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» про встановлення факту перебування в трудових відносинах на певних посадах, зобов`язання видати уточнюючу довідку - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач право позивача на отримання пенсії на пільгових умовах не порушував та не міг порушити, оскільки не наділений відповідними повноваженнями, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» про встановлення факту перебування в трудових відносинах є безпідставними та не підлягають задоволенню. ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення. Верховний Суд неодноразово вказував, що не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства заяви про встановлення фактів трудового стажу. Відмова ПФУ у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року справа N 401/2020/17-ц, провадження N 14-362цс18, Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі N 198/623/18, провадження N 14-369цс19). Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабміну від 12 серпня 1993 р. № 637, у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або їх правонаступників. Встановлений законом порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає також встановлення органом ПФУ факту наявності відповідного трудового стажу, а рішення вказаного органу щодо призначення чи не призначення такої пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку. Саме уповноважений орган Пенсійного фонду України, який призначає пенсію, приймаючи документи: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта і документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, за наявності сумнівів має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у відповідний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Позивач, звертаючись з цивільним позовом саме до ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» не дотримався встановленого законодавством (постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637) порядку для підтвердження відповідних обставин. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що трудова книжка, видана на ім`я позивача, не містить записів для призначення йому пенсії на пільгових умовах, оскільки органами Пенсійного фонду України не приймалося відповідне рішення. Наявні у матеріалах справи докази не дають підстав як підтвердити зайнятість позивача на відповідних роботах повний робочий день, так і виконання робіт, що передбачені постановою Ради Міністрів СРСР "Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах". Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимога позивача про зобов`язання видати уточнюючу довідку для призначення пенсії, не підлягає задоволенню через їх необґрунтованість.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у квітні 2019 р. позивач дійсно звертався за консультацією до Полтавського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області щодо переліку необхідних документів для призначення пільгової пенсії, проте, Управління пенсійного фонду надало усне роз`яснення, що відомостей, наявних у трудовій книжці, недостатньо для її призначення і що для підтвердження спеціального стажу він може звернутися для отримання уточнюючої довідки до підприємства, на якому він фактично працював. Зазначає, що дійсно він з письмовою заявою до органів Пенсійного фонду України про призначення пенсії на пільгових умовах не звертався, рішення органів Пенсійного фонду України з даного питання не приймалося, тому що він намагався зібрати всі необхідні документи для такого звернення. Оскільки записи у трудовій книжці про роботу позивача не містили інформації, необхідної для призначення пільгової пенсії, то вважає, що він правомірно звернувся до відповідача з проханням видати уточнюючу довідку про умови праці. Проте, відповідач не надав відповідної довідки, а повідомив, що інформація про підтвердження стажу роботи на підприємстві не віднайдена, тобто відповідач заперечив навіть сам факт перебування позивача у трудових відносинах з підприємством, але позивач із зазначеною інформацією не згоден та вказує, що вона суперечить даним його трудової книжки. Вказує, що у відповідності до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637, період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство шляхом надання уточнюючої довідки для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення. Вважає, що позиція відповідача порушує його права. Відповідач заперечує сам факт перебування позивача у трудових відносинах, а тому ініціював призначення почеркознавчої та технічної експертизи документів. У рішенні суд обмежився лише зазначенням про прийняття ухвали про призначення експертизи, проте, не надав оцінку висновкам експертизи. Крім цього, вказує, що правові позиції, висловлені Верховним Судом у постанові від 15.06.2020 року у справі №638/8041/17 та у постанові від 03.06.2020 р. у справі №755/57/18, є обов`язковими для судів в силу ч. 1 ст. 417 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

06.10.2020 року представник відповідача - адвокат Світалко В.П. подав суду першої інстанції заяву про винесення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК України (т.1 а.с. 242).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2020 року у задоволенні заяви представника ПАТ ««Полтавський домобудівельний комбінат» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що з матеріалів справи дійсно вбачається, що відповідачем понесені витрати з оплати послуг експерта на загальну суму 11 932 грн., проте, висновок експертів від 01.07.2020 р. №27368/19-34 не приймався судом під час ухвалення судового рішення та не був покладений в обгрунтування висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог, під час ухвалення судового рішення у справі даний висновок не вплинув на висновки суду по суті позовних вимог, тому понесені витрати у розмірі 11 932 грн. не можуть бути оцінені як судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В апеляційній скарзі ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінат», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити його заяву про ухвалення додаткового рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що понесені відповідачем судові витрати у розмірі 11 932 грн. на проведення призначеної судом експертизи у справі не можуть бути оцінені судом як судові витрати, пов`язані з розглядом справи, не грунтується на нормах чинного законодавства. У цивільно-процесуальному законодавстві відсутня норма про звільнення від відшкодування витрат на проведення експертизи з тієї підстави, що висновок експерта не приймався судом і не був покладений в обгрунтування висновків суду, а також не вплинув на висновки суду по суті позовних вимог, натомість, принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, зазначено серед основних засад (принципів) цивільного судочинства згідно п. 12 ч. 3 ст.2 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» на ухвалу суду першої інстанції від ОСОБА_1 не надходив.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 15.02.1988 р. був прийнятий слюсарем-сантехніком 3-го розряду на Полтавський домобудівельний комбінат, що підтверджено даними запису № 10 до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (т.1 а.с. 7-8).

У подальшому за даними записів до трудової книжки серії НОМЕР_1 : - запис № 11: 06.01.1989 р. присвоєно 2 розряд електрозварювальника дугової сварки; - запис № 12: 14.03.1988 р. у зв`язку з переходом на нові умови оплати праці встановлена професія слюсаря по виготовленню санітарно-технічних систем; - запис № 13: 17.03.1989 р. Полтавський домобудівельний комбінат у зв`язку з реорганізацією перейменований в Полтавське проектно-будівельне об`єднання «Плтаважитлобуд»; - запис № 14: 12.06.1989 р. переведений електрозварювальником другого розряду; - запис № 15: 01.11.1990 р. у зв`язку з реорганізацією ПСО «Полтаважитлобуд» перейменовано в Полтавський домобудівельний комбінат; - запис № 16: 01.11.1989 р. присвоєно третій розряд електрозварювальника ручної дугової зварки; - запис № 17: 18.01.1993 р. присвоєно четвертий розряд електрозварювальника ручної дугової зварки; - запис № 18: 30.12.1995 р. Полтавський домобудівельний комбінат перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Полтавський домобудівельний комбінат; - запис № 19: 16.12.1996 р. звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 не звертався до органів Пенсійного фонду України у встановленому законом порядку із заявами про призначення йому пенсії на пільгових умовах, органи Пенсійного фонду України не приймали рішень про призначення чи про відмову в призначенні позивачу ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

У даному випадку, звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства та обравши на власний розсуд спосіб захисту свого права, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ПрАТ «Полтавський домобудівельний комбінат» та заявив вимоги про встановлення факту перебування в трудових відносинах на певних посадах та зобов`язання видати уточнюючу довідку.

Як встановлено судом першої інстанції, факт перебування позивача ОСОБА_1 у періоди з лютого 1996 року по грудень 1996 року в трудових відносинах підтверджено записами в трудовій книжці (т.1 а.с. 7-8).

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Пунктом 3 вказаної постанови визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку, відповідно до п. 26 зазначеної постанови, встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Тобто, встановлення фактів наявності трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Позивач ОСОБА_1 мав би звернутися до відповідного уповноваженого органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії на за віком на пільгових умовах, в подальшому, у випадку незгоди з відповідним рішенням, звертатися до суду за захистом свого права.

При вирішенні справи суд першої інстанції також виходив з того, що згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними у рішенні суду, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини у справах, викладених у постановах Верховного Суду, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, є відмінними від фактичних обставин у даній справі, тому не можуть бути застосовані судом. Так, у постанові Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі №638/8041/17 позов обґрунтовувався тим, що позивач звертався до Управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, проте, УПФУ відмовило йому у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на відсутність у нього необхідного пільгового стажу, а також на відсутність довідки про підтвердження особливого характеру пільгової роботи, якою фактично цей стаж мав бути підтвердженим, тому позивач звернувся до підприємства з вимогою про надання необхідних довідок.

У даній справі позивач визнає той факт, що з відповідною заявою до органів Пенсійного фонду з приводу призначення пенсії на пільгових підставах він не звертався, а тому відповідні рішення Управлінням Пнсійного фонду не приймалися.

Крім цього, звертає увагу той факт, що за наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №182-АТ від 15.12.1995 р. було створено відкрите акціонерне товариство «Полтавський домобудівний комбінат» (т.1 а.с. 117-118), що вказує на створення нового підприємства, у цьому наказі відсутні посилання про правонаступництво підприємства.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки записи у трудовій книжці про роботу позивача не містили інформації, необхідної для призначення пільгової пенсії, то він правомірно звернувся до відповідача ПрАТ «Полтавський домобудівний комбінат», який є правонаступником ВАТ «Полтавський домобудівний комбінат», який у свою чергу був правонаступником Полтавського домобудівельного комбінату, з проханням видати уточнюючу довідку про умови праці, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки відсутні докази правонаступництва вказаних підприємств.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи, визначає підприємство шляхом надання уточнюючої довідки, порушення прав позивача полягає у відмові відповідача у наданні уточнюючої довідки для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення, оскільки відсутні дані про правонаступництво підприємства.

Щодо законності ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, то апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Згідно ч. 1, ч. 3 п. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем сплачено витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи, призначеної за ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.09.2019 р. (т.1 а.с. 111-112), у розмірі 11 932,00 грн., шо підтверджується платіжними дорученням №3137 та №3138 від 28.11.2019 р. (т.1 а.с. 143,144).

Таким чином, витрати у розмірі 11 932 грн., пов`язані з проведенням експертиз, згідно ч. 1, ч. 3 п. 2 ст. 133 ЦПК України є витратами, пов`язаними з розглядом справи та відносяться до судових витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. Наведені судом першої інстанції мотиви відмови у задоволенні заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, не грунтуються на вимогах ЦПК України.

З вказаних підстав ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви відповідача про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 1,2, 375 ч.1, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м Полтави від 20 жовтня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Полтавський домобудівельний комбінат» судові витрати у розмірі 11 932 грн. за проведення судової почеркознавчої експеризи та технічної експертизи документів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов Одринська Т.В.