Провадження № 2/643/3783/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за особою права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати за ним право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у здійсненні ним права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача надати позивачу ключі від вхідних дверей квартири і не чинити позивачу перешкод у користуванні вказаним житловим приміщенням.

Позов обґрунтовано тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, в період шлюбу ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.06.2019 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбних відносинах сторони вели спільне господарство, утримували спільну дитину. 17.12.2019 року відповідач змінила замки вхідних дверей квартири, чим обмежила позивачу доступ до вказаної квартири, при цьому, всі особисті речі позивача знаходяться у будинку. З приводу обмеження доступу та перешкод у користуванні квартирою та неправомірних дій відповідача, позивач звертався до поліції, однак відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у користуванні майном.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.12.2020 року відмовлено у клопотанні відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву, відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, зазначила, що квартира хоча і придбана у період шлюбу є її особистою власністю та придбана за власні кошти.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.11.1999 року між сторонами було укладено шлюб.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 26.03.2005 року.

Як вбачається із копії паспорта позивача, його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно дост. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За приписами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Норми статей 15,16, 386, 391 Цивільного кодексу України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимогст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з копії листа Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області від 21.08.2019 року, відділом поліції розглядалася заява ОСОБА_1 від 06.08.2019 року. В ході перевірки факти, викладені у заяві, підтвердилися. З ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду.

Відповідач під час надання відзиву по справі підтвердила, що змінила вхідні замки та ключі позивачу не надала.

Як вбачається з матеріалів справи, у період перебування сторін у шлюбі, відповідач набула право власності на спірну квартиру, яка у силу приписів частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України та ст. 60 Сімейного кодексу України, є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Доказів про наявність позову про визнання майна, а саме квартири АДРЕСА_2 особистою власністю ОСОБА_2 відповідач суду не надала.

Отже, позовні вимоги щодо визнання за особою права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки відповідач не заперечує факту заміни замків на вхідних дверях та з даного приводу позивач звертався до правоохоронних органів, що свідчить про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю та право позивача має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні позивача спільним майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89, 158, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надати дублікати ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 і не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні зазначеною квартирою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , 61145, який зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: Н.В.Єрмак