Номер провадження: 22-ц/813/3456/20
Номер справи місцевого суду: 495/288/14-ц
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

16 січня 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати в розмірі 3 670,40 грн. (т.1, а.с.3-7).

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що 18.12.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір 123 MBD, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 200 000 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2017 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 18.12.2007 року уклали договір іпотеки № 123MBD, згідно з яким ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та промтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, а магазин - на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 1 022 625 грн.

Невиконання відповідачкою зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 липня 2016 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено (т.1, а.с.186-193).

Разом з тим, ухвалою того ж суду від 25 липня 2017 року вищевказане заочне рішення було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1, а.с.251-253)

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було задоволено частково (т.2, а.с.17-23).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 123 MBD від 21.12.2007 року в розмірі 504 943,93 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2013 року складає 4 034 501,99 грн., звернуто стягнення на квартиру загальною площею 41,96 кв.м., житловою площею 25,56 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та промтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаних предметів іпотеки (на підставі договору іпотеки № 123MBD від 18.12.2007 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 3 670 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року, та постановлення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зверненні стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 25.11.2020 року, на 14.00 год. (т.2, а.с. 67-73), у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Якових Є.В., як то передбачено ст. 130 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (т.2, а.с. 79), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 07.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із вимог, передбачених ст.ст. 509-510, 525, 526, 625 ЦК України, згідно яких зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того, за змістом ст. 530 та ч.1ст.610 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Суд правильно виходив із того, що відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В свою чергу, відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістомст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Крім того ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Суд правильно і обгрунтовано зазначив, що відповідно до п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, що допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Крім того, відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Разом з тим, відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Також слід зазначити, що у відповідності дост.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.24 та п. 4 ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на суму заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив обставин виникнення кредитної заборгованості та того, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити через відсутність цієї заборгованості, є частково обгрунтованими, виходячи з наступних обставин.

Так, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що розмір кредитної заборгованості станом на 11.10.2013 року склав 504 943,93 доларів США (т.1, а.с.4).

Проте, судом не було враховано, що звернувшись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, позивач вже змінив строк виконання основаного зобов`язання, а тому в подальшому не вправі нараховувати проценти і пеню за користування кредитними коштами згідно умов кредитного договору, та за порушення цих умов.

Такі правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, провадження № 61-2404 св 18, яка за змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18

З цього приводу колегія суддів також зазначає, що вперше до суду з позовними вимогами позивач звернувся в жовтні 2012 року, про що свідчить рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року (т.1, а.с.170).

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, було встановлено розмір кредитної заборгованості, у тому числі відповідача ОСОБА_1 , станом на 22.10.2012 року, та яка склала 441 254,87 доларів США, у тому числі заборгованість за кредитом - 185 763,32 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 163 842,91 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 70 606,72 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 21 010,64 доларів США (т.1, а.с.170-172).

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з викладеного, та того, що рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року набрало законної сили, розмір кредитної заборгованості вважається встановленим станом на 22.10.2012 року, після чого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право нараховувати проценти у відповідності до ст. 625 ЦК України, однак що не вбачається із позовної заяви.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно, суд неправильно встановив розмір кредитної заборгованості, який вже встановлений судовим рішенням, про що вказано вище.

З підстав викладеного, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не має перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості по кредиту, є безпідставними і необгрунтованими.

Щодо вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про виселення відповідачки ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в іпотечній квартирі, то суд першої інстанції зазначив, що оскільки квартира, на яку звернуто стягнення як на предмет іпотеки, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів (а.с.31), суд обгрунтовано застосував до спірних правовідносин положення статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про неможливість виселення відповідачки з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-197цс16 від 22 червня 2016 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, яка була чинною на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, а також за змістом ч.4 ст.263 ЦПК України, в редакції, чинною на даний час, є обов`язковою для всіх судів України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, не оскаржена в апеляційному порядку, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вирішуючи даний спір, суд незаконно не встановив початкову ціну іпотечного майна, на яке звернуто стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц, провадження № 14-11цс18, Велика Палата відступила відвисновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, щодо обов`язковості зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні. При цьому Велика Палата зазначила, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень .

Що стосується застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то ці обставини не зазначені в апеляційній скарзі, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не мають достатньо доказів того, що до спірних правовідносин слід застосувати вищевказаний Закон України. Відповідного клопотання учасники справи з цього приводу до суду першої та апеляційної інстанції не заявляли, а за змістом ст. 13 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно витребовувати ті чи інші докази по справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що як було вказано вище, інших доводів незаконності судового рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити і зменшити суму заборгованості з 504 943,93 доларів США до 441 254,87 доларів США, для чого в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення цифри і слова:

«504 943,93 доларів США, яка складається з:

- 185763,32 доларів США - заборгованість за кредитом;

-195387,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-99718,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

А також штрафи відповідно до Договору:

-31,29 доларів США - штраф (фіксована частина).

24043 доларів США - штраф (процентна складова).»

А також в резолютивній частині рішення цифри і слова: «504 943,93 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2013 року складає 4 034 501,99 грн.»

Замінити цифрами і словами наступного змісту:

«441 254,87 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 185 763,32 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 163 842,91 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 70 606,72 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 21 010,64 доларів США.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Крім викладеного, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розподілити між сторонами судові витрати.

Так, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені на 87,39%, виходячи із суми заборгованості по кредитному договору.

У зв`язку з цим апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 650, 87 грн. (5161,50 х 12,61%), що складає 12,61 % (100%-87,39 %) від задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч.4 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року змінити.

В мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення цифри і слова:

«504 943,93 доларів США, яка складається з:

- 185763,32 доларів США - заборгованість за кредитом;

-195387,56 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-99718,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

А також штрафи відповідно до Договору:

-31,29 доларів США - штраф (фіксована частина).

24043 доларів США - штраф (процентна складова).»

А також в резолютивній частині рішення цифри і слова: «504 943,93 доларів США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.10.2013 року складає 4 034 501,99 грн.»

Замінити цифрами та словами наступного змісту:

«441 254,87 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 185 763,32 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом - 163 842,91 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором - 70 606,72 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 21 010,64 доларів США».

В решті рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 650,87 грн. (шістсот п`ятдесят гривень 87 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева