КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9583/2020
Справа № 372/2613/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області в складі судді Потабенко Л.В., ухвалене в м. Обухів 10 березня 2020року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовом про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Позов мотивував тим, що 24 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір № 2626/0708/71-013-Z-1, за умовами якого остання передала банку в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в результаті укладення ряду правочинів по відступленню права вимоги 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за договором від 24 липня 2008 року № 2626/0708/71-013. Згідно ст. 37, 78 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «Кредитні ініціативи» було оформлено право власності на спірну квартиру, а відповідачі втратили право власності на квартиру та право користування нею.

Згідно з довідкою від 15 квітня 2019 року у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, однак вона залишилась без виконання.

Посилаючись на зміст ст. ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, ч. 1 ст. 109 ЖК України, ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», просив примусово виселити відповідачів з квартири за адресою АДРЕСА_1 , зняти відповідачів з реєстраційного обліку, зобов`язати відповідачів звільнити квартиру від особистих речей, покласти на відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» частково задоволено, виселено ОСОБА_1 з квартири та зобов`язано його звільнити вказане житлове приміщення від особистих речей, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Зазначав, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року було задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до його дружини ОСОБА_3 та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року в розмірі 869380,95 грн. шляхом проведення прилюдних торгів. ТОВ «Кредитні ініціативи», не виконавши даного рішення суду, в порушення останнього, звернулось до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» з реєстрацією за собою права власності на квартиру, 18 березня 2019 року державний реєстратор зареєструвала право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи». Не погодившись із діями реєстратора, його дружина звернулася до суду з позовом про скасування та поновлення державної реєстрації на нерухоме майно, 04 травня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора, на підставі якого позивач пред`явив позов до нього та сина. Виходячи з вищевказаного, суд прийняв рішення на підставі рішення державного реєстратора, яке на час розгляду справи оскаржувалось в суді, що свідчить про передчасність прийнятого рішення.

Вказував, що позивачем не надано будь-яких доказів, підтверджуючих порушення його прав відповідачами, що свідчить про безпідставність даного позову.

Судом була залишена поза увагою позиція органу опіки та піклування, які, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, заперечували проти задоволення позову. Дане житло є єдиним місцем для проживання його та його сина, і суд позбавив їх цього житла.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, постановленою в судовому засіданні без видалення до нарадчої кімнати, залучено ОСОБА_3 до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦПК України, оскільки встановлено, що рішення суду першої інстанції може вплинути на її права та обов`язки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на розгляд справи у його відсутності, без повідомлення його або представника належним чином про час і дату розгляду справи.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог ст. ст. 128 - 130 ЦПК України.

Частинами 1 - 4 ст. 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Згідно із ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 був повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно п. 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Апеляційний суд враховує, що на а. с. 67, 76, 77 знаходяться конверти із судовими повістками на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній», разом із тим, із наявного на конвертах відбитку календарного штемпеля неможливо визначити дату його проставлення, а отже неможливо визначити і день вручення судової повістки, що з урахуванням вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України повинно бути здійснене не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2020 року в справі № 638/1881/15-ц.

Виклик відповідача в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України не є належним способом повідомлення його про час і місце розгляду справи, оскільки відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України такий спосіб застосовується, лише якщо зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 встановлено судом на підставі адресної довідки ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області (а. с. 59).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавив відповідача можливості скористатись наданими йому ст. 43, 49 ЦПК України процесуальними правами при розгляді справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Крім того, суд першої інстанції під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не надав належної оцінки доводам відповідача про те, що суд задовольнив вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі реєстрації нерухомого майна, яка оскаржується в судовому порядку.

При цьому, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_4 не є співвласником вказаної квартири та не є членом сім`ї нового власника, факт реєстрації та проживання відповідача у спірній квартирі створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, то право позивача підлягає захисту шляхом виселення відповідача із вищевказаної квартири та зобов`язання його звільнити вказане житлове приміщення від особистих речей.

Отже, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що доводи відповідача в заяві про перегляд заочного рішення на мають істотного значення для вирішення справи.

Апеляційний суд також враховує доводи апеляційної скарги, що судом залишено поза увагою позицію третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, яка, діючи в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення позову і зазначала, що до органу опіки та піклування звернень від ТОВ «Кредитні ініціативи» стосовно надання дозволу для вчинення будь-яких правочинів щодо житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 не надходило.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та із порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» по суті, апеляційний суд виходить із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 24 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 2626/0708/71-013, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 105000 доларів США на строк з 24 липня 2008 року по 23 липня 2033 року включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається банком з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України та внесення коштів в національній валюті України на користь ОСОБА_5 в оплату за договором купівлі-продажу, зазначеним у п. 1.4 цього договору. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_5 з метою придбання трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 36 - 41).

24 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 уклали іпотечний договір № 2626/0708/71-013-Z-1 із додатковою угодою до нього від 31 серпня 2008 року, за умовами якого цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) із кредитного договору № 2626/0708/71-013, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Кравченко Л.Г. Обухівського районного нотаріального округу 24 липня 2008 року та зареєстрований в реєстрі правочинів за № 4256 (а. с. 5 - 7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 квітня 2019 року № 161941957, 18 березня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі іпотечного договору з додатковою угодою до нього, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання ТОВ «Кредитні ініціативи» (а. с. 8).

На а. с. 9 знаходиться копія довідки про зняття з реєстрації місця проживання, виданої виконавчим комітетом Української міської ради від 15 квітня 2019 року, згідно якої ОСОБА_3 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з втратою користування жилим приміщенням за вищезазначеною адресою з 15 квітня 2019 року.

На а. с. 10 знаходиться копія адресної картки особи, згідно якої за адресою АДРЕСА_1 із 17 лютого 2009 року зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ; з реєстрації 15 квітня 2019 року знято ОСОБА_3 , інші особи значаться зареєстрованими.

На а. с. 11 - 12 знаходиться копія вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про виселення та зняття з реєстраційного обліку, адресована ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та докази її відправлення 04 липня 2019 року.

На а. с. 78 знаходиться клопотання представника органу опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації про розгляд справи у їх відсутності, в якому також зазначено, що до органу опіки та піклування звернень від ТОВ «Кредитні ініціативи» стосовно надання дозволу для вчинення будь-яких правочинів щодо житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 не надходило.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Також до апеляційної скарги ОСОБА_4 надав копію акту обстеження умов проживання від 28 травня 2020 року № 21, складеного комісією у складі спеціалістів та начальника служби у справах дітей та сім?ї Обухівської районної державної адміністрації, із акту вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 126); копію довідки про склад сім?ї від 28 травня 2020 року, згідно якої за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 127), копію заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року у справі № 372/1970/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «СВЕДБАНК», КП «Агенція адміністративних послуг» про скасування та поновлення державної реєстрації на нерухоме майно, яким позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46263396 від 02 квітня 2019 року 15:19:23, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; відновлено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 128 - 130).

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року є заочним і ухвалене у відсутності відповідача, отже він не міг подати вказані докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відтак вони приймаються апеляційним судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Системний аналіз наведених норм закону надає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» вказував його підставою те, що ним оформлено право власності на спірну квартиру в порядку ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», та виходив із повноважень власника, передбачених ст. 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, посилаючись на те, що звертався до відповідачів із вимогою звільнити житлове приміщення, проте колишні власники, втративши право власності на квартиру, продовжують користуватися нею та відмовляються добровільно виселятися, створюючи позивачу перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Апеляційним судом перевірено доводи апеляційної скарги і з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2013 року у справі 2-1085/13 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2626/0708/71-013 від 24 липня 2008 року, в розмірі 869380,95 грн. шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

Матеріали справи не містять доказів проведення прилюдних торгів і набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірну квартиру на прилюдних торгах.

18 березня 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєструвало право власності в КП «Агенція адміністративних послуг» на підставі іпотечного договору та додаткової угоди до нього, рішення державного реєстратора індексний номер 46263396 від 02 квітня 2019 року (а. с. 8), і таким чином набуло право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в позасудовому порядку відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Разом із тим, заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року у справі № 372/1970/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Кредитні ініціативи», ПАТ «СВЕДБАНК», КП «Агенція адміністративних послуг» про скасування та поновлення державної реєстрації на нерухоме майно позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Т.В. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46263396 від 02 квітня 2019 року 15:19:23, про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права приватної власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; відновлено запис про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 травня 2020 року у справі № 372/1970/19 залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, відтак набрало законної сили.

Таким чином, станом на даний час ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , і відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як члени сім`ї власника житла, які проживають разом з нею, мають право на користування цим житлом відповідно до ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позов містить посилання на ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», однак, зважаючи на вищевикладене, застосування даної норми для задоволення заявленого позову також не є доведеним позивачем.

За таких обставин, оскільки третя особа ОСОБА_3 є законним власником спірної квартири, а у позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» таке право на спірну квартиру відсутнє, він не може користуватися правовими механізмами захисту права власності, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Апеляційний суд також приймає до уваги думку третьої особи - органу опіки та піклування, якою позов не підтримано і висловлено клопотання при ухваленні рішення врахувати права малолітньої дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про примусове виселення і похідні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували порушення його прав ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_2 , що свідчить про безпідставність даного позову.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та із порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для його скасування, із прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із позивача на користь відповідача судові витрати в розмірі 8644,50 грн. судового збору, понесених ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 березня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в позові до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім?ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (м. Київ вул. Вікентія Хвойки 21 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 8644,50 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.