ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/270/20 Справа № 186/432/19 Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення кримінального злочину по ч.1 ст.121 КК України, у цивільному провадженні,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 березня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення кримінального злочину по ч.1 ст.121 КК України, у цивільному провадженні (а.с.1-17).

18 квітня 2019 року представник відповідача в підготовчому судовому засіданні подала до суду клопотання про закриття провадження в справі, зазначивши, що позивач вже звертався до Першотравенського міського суду з такими ж позовними вимогами до відповідача, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року по справі №186/1706/14-ц у задоволенні позовних вимог було відмовлено, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Рішення набрало законної сили (а.с.133-134).

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок вчинення кримінального злочину по ч.1 ст.121 КК України, у цивільному провадженні - закрито в зв`язку з тим, що є таке, що набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Роз`яснено сторонам наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч.2 ст.256 ЦПК України. Судові витрати віднесено за рахунок держави. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на: - 1/2 частку автомийки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючому по АДРЕСА_2 ; - все належне ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючому по АДРЕСА_2 на праві приватної власності рухоме і нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючому по АДРЕСА_2 і знаходяться у нього або на його банківських рахунках, в межах суми позову 542 510,00 гривень, встановлені ухвалою судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року (а.с.154-157).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, провадження у справі поновити (а.с.169-171).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що є таке, що набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Позивачем, у строки передбачені законом, не надано суду належних та допустимих доказів про ступінь втрати ним працездатності, висновку відповідної судово-медичної експертизи, яка б визначила період настання втрати загальної працездатності позивачем, як вказано в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року, не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 344/224/16-ц.

Судом встановлено, що позивач уже звертався до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з аналогічним позовом до відповідача про відшкодування втраченого заробітку та просив суд стягнути з відповідача на його користь втрачений у зв`язку з втратою загальної працездатності, внаслідок злочину, заробіток (дохід) в сумі 274 245,00 гривень та втрачений у зв`язку з втратою загальної працездатності, внаслідок злочину, заробіток (дохід) у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат, розмір яких встановлений законом України, щомісячно та постійно, починаючи з 01 лютого 2016 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі з підстав того, що позивачем та його представниками не було надано суду належних та достовірних доказів, які б підтверджували дату встановлення ОСОБА_1 стійкої втрати професійної чи загальної працездатності ( при відсутності професійної), строк на який її встановлено, а також її відсотки, вони посилалися на висновок експерта №39/11 від 22 червня 2012 року, однак висновком зазначено відсоток втрати загальної працездатності, але не встановлено, з якого часу вона настала та по який час вона встановлена. В ході судового розгляду позивач та його представники відмовилися від проведення будь-яких медичних експертиз, так як вважають, що встановлення дати настання стійкої втрати професійної (загальної працездатності) та строк, на який таку втрату встановлено, відноситься до компетенції суду (а.с.135-139).

13 липня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року залишено без змін (а.с.140-147).

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишено без змін, оскільки належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування с. 1195 ЦК України є відповідний висновок експертизи з визначення процента втрати працездатності, позивачем було надано висновок експерта від 22 червня 2012 року № 39/11, в якому відсутні вказані відомості, а позивач та його представники відмовилися від проведення будь-яких медичних експертиз (а.с.46-50).

В даній постанові вказано, що відмова в задоволенні позову з підстав недоведеності не перешкоджає зверненню позивача до суду із вимогами про відшкодування шкоди за умов надання суду належних доказів про ступінь втрати працездатності.

Повторно звертаючись до суду з аналогічним позовом, позивачем надано до суду письмову відповідь КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради" в якій зазначено, що встановлення відсотків втрати працездатності внаслідок кримінального випадку (не пов`язаного з виконанням ним трудових обов`язків) до компетенції медико-соціальної експертизи не належить. Тому позивач вважав, що єдиним належним та допустимим доказом щодо встановлення відсотку втрати працездатності, залишився і є відповідний висновок експерта №39/11 від 22 червня 2012 року.

Колегія суддів зазначає, що доказ, на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог - висновок експерта від 22 червня 2012 року №39/11, вже був предметом дослідження при попередньому розгляді цивільної справи з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, повторно звертаючись до суду з аналогічним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, позивачем не надано суду належних доказів про ступінь втрати працездатності. Висновку відповідної судово-медичної експертизи, яка б визначила період настання втрати загальної працездатності позивачем, як вказано в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року, не надано. Клопотання про призначення судово-медичної експертизи позивачем не заявлялося.

Посилання апелянта на те, що клопотання про закриття провадження було подано особою без відповідних повноважень адвоката, спростовуються матеріалами справи, оскільки представником відповідача - адвокатом Голіциною Г.Д. до справи долучені копії нотаріально посвідченої довіреності від 23 червня 2016 року, зі строком дії до 23 червня 2019 року про представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №0394 від 22 листопада 2013 року на ім`я ОСОБА_3 , доказів того, що дані документи недійсні чи неналежно оформлені не надано.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: