справа № 156/1067/20
Провадження № 2/156/476/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2020 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ДП "Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» про стягнення заробітної плати в розмірі 26444,25 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 12.08.2020 року по 14.10.2020 року включно в розмірі 21679,09 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював на Державному підприємстві «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», 12.08.2020 року звільнений з підприємства. У день звільнення роботодавець не виплатив йому заробітну плату належну при звільненні. Вказує, що відповідач і на даний час не провів з ним повного розрахунку і не виплатив сум, належних позивачу при звільненні, заборгованість із заробітної плати відповідно до довідки відповідача становить 26444,25 грн. Враховуючи, що середньоденний заробіток позивача становив 498,37 грн., просить суд стягнути з відповідача на його користь 21679,09 грн. середнього заробітку з розрахунку 43,5 робочих днів з дня звільнення до моменту звернення до суду.

Представник позивача направив на адресу суду заяву, просить розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання, просить розгляд справи проводити у його відсутність. У своїх поясненнях вказує на те, що заява на звільнення позивачем подана безпідставно у зв`язку з відсутністю заборгованості по заробітній платі, у зв`язку з чим відображення заборгованого тримісячного середнього заробітку є невірним. Крім цього вважають, що фактична затримка із виплатою заробітної плати складає лише 8 календарних днів, а не 63 дні як вказує позивач. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представником відповідача надіслано відзив на позов у якому позовні вимоги визнає частково, просить суд зменшити суму середнього заробітку взявши до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості з врахуванням розумності, справедливості та пропорційності.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Як встановлено судом, позивач виконував обов`язки заступника директора з господарських та соціальних питань ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», 12.08.2020 року наказом Т.в.о. директора звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим органом законодавства, умов колективного чи трудового договору, з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.9). Даних про те, що на даний час вище вказаний наказ скасовано суду не надано. Відповідач у наказі від 12.08.2020 року ствердив, що звільнення позивача проводиться у відповідності до ч.3 ст.38 КЗпП України та що позивачу підлягає до виплати вихідна допомога.

Згідно з довідкою відповідача (а.с. 10), розмір заборгованості з виплати заробітної плати, вихідної допомоги та всіх інших належних працівнику при звільненні сум становить 26444,25 грн вихідна допомога, а саме, серпень 2020 року 26444,25 грн. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 409,99 грн.

Крім цього згідно довідки від 02.12.2020 року ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» належні до виплати кошти, а саме, заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, вихідної допомоги та інші належні при звільненні виплати на день звільнення, які належать працівникові становить 33848,64 грн., а саме липень 2020 3437,75 грн., серпень 2020 року 30410,89 грн., на сьогоднішній день заборгованість яка належить працівникові із заробітної плати підприємством проведена 20 серпня 2020 року в сумі 7404,39 грн: липень 2020р. 3437,75 грн., серпень 2020 року розрахункові 3966,64 грн.

Таким чином судом встановлено із довідок, що надані відповідачем, що заборгованість підприємства перед позивачем становить 26444,25 грн. по виплаті вихідної допомоги. Право на виплату такої допомоги підтверджено самим відповідачем у наказі від 12.08.2020 року про звільнення позивача, який на даний час не скасований та сторонами не оспорювався. Таким чином відповідно до вимог закону повний розрахунок із звільненим працівником роботодавцем не проведено.

З врахуванням наведеного вище, суд позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті вихідної допомоги в сумі 26444,25 грн. задовольняє у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем ( заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо.)

З урахуванням того, що 12.08.2020 року позивача звільнено з посади у ДП «Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинська»» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, та з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, суд визначає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь позивача.

Судом встановлено, що позивача звільнено 12 серпня 2020 року, тому саме з 13.08.2020 року розраховується кількість робочих днів, а саме з наступного дня після звільнення до моменту звернення до суду 14.10.2020 року та становить 43,5 робочих дні, а не 8 календарних днів як вказує відповідач, оскільки судом встановлено, що на час подачі позову до суду повний розрахунок з позивачем не проведено. Відповідно до довідки ДП «Передпускова дирекція шахти №10 Нововолинська» середньоденний заробіток без урахування прибуткового податку та військового збору на момент звільнення складає 409,99 грн.

Суд погоджується з доводами представника позивача в цій частині та вважає вірним його розрахунок середнього заробітку згідно довідки наданої відповідачем ( а.с.10), оскільки нарахована заробітна плата позивачу за останні два місяці складає за червень 2020 року 10884,05 грн, з яких 10490,00 грн. оплата простою по тарифу/окладу та 404,05 грн. компенсація за несвоєчасну виплату зарплати; за липень 2020 року 10950,00 грн., з яких 10950 грн. оплата простою по тарифу/окладу.

Відповідно до п.п.л) п.4 постанови КМУ №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. З наведеного випливає, що сума виплат для розрахунку середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана відповідна виплата складає 21430 грн. Сума робочих днів за останні два календарні місяці роботи складає 20 днів за червень та 23 дні за липень 2020 року, отже середньоденна заробітна плата позивача складає 498,37 грн.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2020 року по 14.10.2020 року, із розрахунку 498,37 грн. (середньоденний заробіток)х 43,5 (робочі дні за вищевказаний період) = 21679,09 грн.

Вирішуючи питання про стягнення суми середнього заробітку суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до висновку Верховного суду України висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113ц16 суд може зменшити розмір відшкодування передбаченого ст.117 КЗпП України і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

З урахуванням розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум суд приходить до висновку, що позивачу належить сума середнього заробітку, що прямо пропорційна розміру невиплачених сум та становить 16910 грн.

Крім того з відповідача в користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає до стягнення 656 грн. сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та пропорційно до розміру задоволених вимог - 3900 грн. витрат на правничу допомогу, що належним чином підтверджені договором про надання професійної правничої допомоги від 18.09.2020 року, ордером на надання правничої допомоги від 18.09.2020 року та розрахунком суми витрат за надану адвокатом правничу допомогу Святинчуку В.О., який відповідачем не оспорювався.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір щодо позовних вимог про стягнення заборгованої заробітної плати в розмірі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273, 293-294, 315-319 Цивільно-процесуального кодексу України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», місцезнаходження с.Поромів, Іваничівський район, Волинська область, код ЄДРПОУ 35671961 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», на користь ОСОБА_1 26444,25 грн. (двадцять шість тисяч чотириста сорок чотири гривні двадцять п`ять копійок) заборгованості по виплаті заробітної плати та 16910 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятссот десять гривень) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 серпня 2020 року по 14 жовтня 2020 року.

Стягнути з «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», на користь ОСОБА_1 656 грн. сплаченого судового збору та 3900 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», в дохід держави 840,80 грн. судового збору.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. О. Федечко