ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1709/20 Номер провадження 22-ц/814/2453/20Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року (повний текс рішення складено 05 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, не виплачених при звільненні.

В обґрунтування вимог посилається на те, що в період з 01 січня 2020 року по 13 квітня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , працював охоронцем на КПП № 4 за графіком доба на роботі, дві доби дома.

14 квітня 2020 року він отримав трудову книжку, але довідки про нараховані йому суми відповідач не надав, повністю не розрахувався.

15 квітня 2020 року позивач повторно направив письмову вимогу про розрахунок на юридичну адресу відповідача.

Облік робочого часу охоронників підсумований. При підсумованому обліку робочого часу в разі звільнення обліковий період закінчується в останній день роботи. Якщо загальна кількість годин, відпрацьованих з початку облікового періоду до моменту звільнення, перевищує нормальну тривалість робочого часу у зазначеному періоді, то робота понад нормальну кількість робочих годин є надурочною та оплачується в подвійному розмірі відповідно до ст. 106 КЗпП України.

Вказував, що у січні він відпрацював 248 годин, у лютому - 232 год., у березні - 248 год., у квітні 72 год. Понаднормова робота позивача відповідачем не оплачена, при звільненні повний розрахунок з ним не проведено.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 27526,36 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 недоплачену компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 207,13 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1124,50 грн., а всього стягнуто 1331,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року в частині стягнутого розміру недоплаченої заробітної плати збільшивши її до 2077,6 грн., та в частині стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні збільшивши його до 13269,10 грн.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що суд першої інстанції помилився у розрахунках та виклав у рішенні висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. Так, судом не враховано норми податкового права, а саме не застосовано податкову соціальну пільгу при визначенні розмірі невиплаченої заробітної плати. Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що розрахунок з позивачем проведено 28 квітня 2020 року, однак не враховано, що частина заборгованості стягнута даним рішенням, тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід рахувати до винесення рішення.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає вимоги ОСОБА_1 такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклик у сторін

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осібта беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 оскаржується рішення суду лише в частині не задоволення вимог.

А тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу №19 від 14 лютого 2020 року, виданого ФОП ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 з 17 лютого 2020 року прийнятий на роботу на посаду охоронця у ФОП ОСОБА_2 на умовах неповного робочого тижня, а саме 20 годин на тиждень згідно графіку чергувань з окладом 1051 грн. 00 коп. (а.с.29).

Як вбачається з трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, від 17 лютого 2020 року, укладеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за вказаним трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати обов`язки охоронника, а фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника в розмірі 2361,50 грн. на місяць, але не менше законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов`язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар, робочий одяг (а.с.31-32).

Час виконання робіт установлюється згідно графіку чергувань. Тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді нормальну тривалість робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень.

Тривалість щорічної оплачуваної відпустки вказаним договором передбачена не менше 24 днів.

Відповідно до наказу ФОП Сергієнка від 13 квітня 2020 року №54/вк «Про звільнення з роботи» охоронця ОСОБА_1 звільнено з роботи з 13 квітня 2020 року за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі заяви позивача (а.с.30).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо розміру невиплаченої заробітної плати

Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки від 28 квітня 2020 року № 6 виданої ОСОБА_1 , який працював в ФОП ОСОБА_2 з 17 лютого 2020 року по 12 квітня 2020 року на посаді охоронця, за лютий та березень 2020 року йому нараховано по 2361,50 грн., сума податкової соціальної пільги становить по 1051 грн., виплачено по 2090,19 грн.; за квітень 2020 року нараховано 1333,01 грн., сума податкової пільги 1051,00 грн., виплачено 1262,25 грн.

Тобто, при розрахунку з позивачем по заробітній платі роботодавцем було враховано вимоги податкового законодавства, а саме щодо застосування податкової соціальної пільги, а тому посилання ОСОБА_1 на помилковість розрахунків суду першої інстанції, щодо розміру невиплаченої заробітної плати є безпідставними.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації, належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71).

З матеріалів справи вбачається, що позивач був звільнений з роботи з 14 квітня 2020 року, роботодавцем проведено розрахунок 28 квітня 2020 року, однак не в повному розмірі, тоді як рішення суду щодо стягнення не виплаченої заробітної плати було винесено 05 жовтня 2020 року, тобто період затримки становить 118 робочих днів.

Судом першої інстанції вірно визначено середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 у розмірі 112,45 грн.

Однак допущено помилку щодо визначення строку затримки розрахунку.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 112,45 х 118= 13269,1 грн.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зважаючи на наведене, враховуючи розмір простроченої заборгованості, тривалість невиплати заборгованості по заробітній платі суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню до 2361,50 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, те що при проведенні розрахунку судом першої інстанції не вірно розраховано строк за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 1124,50 грн. до 2361,50 грн. та загальну суму з 1331,66 грн. до 2568,63 грн.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не змінювалося, а тому відсутні підстави змінювати розмір стягнутого судового збору в цій частині.

Разом з цим, позивачем також заявляло вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на загальну суму 72921,21 грн.

Враховуючи, що дані позовні вимоги апеляційної скарги задоволено частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, и з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 191,45 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 1124,50 грн. до 2361,50 грн. та загальну суму з 1331,66 грн. до 2568,63 грн.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 191,45 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 26 листопада 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко