Ухвала

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 279/2155/20

провадження № 61-16921ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ходаківської сільської ради Коростенського району Житомирської області, Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива», Коростенської районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до вимог якої касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року отримано його представником 19 жовтня 2020 року, на підтвердження чого додає копію поштового конверта та роздруківку відстеження поштового відправлення з сайту «Укрпошти».

Оскільки повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення, відповідно до вимог частини другої статті 390 ЦПК України.

Враховуючи наведене, пропущений строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Разом з тим, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки оформлена з порушенням вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

Відповідно допункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеногоу постанові Верховного Суду, крім випадкунаявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 зазначив, зокрема, неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Однак, пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

ОСОБА_1 не зазначено у касаційній скарзі, у якій саме постанові Верховного Суду викладено висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях.

У відповідності до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 касаційна скарга подається, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, однак у ній не зазначено постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішеннях, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення зазначених недоліків.

ОСОБА_1 слід подати до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги, яка містила б посилання на постанову Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов