Дата документу 02.12.2020
Справа № 334/5633/20
Провадження № 2/334/3565/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Фетісова М.В., за участі секретаря судового засідання Косаренко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за участю: представника відповідача адвоката Габуєва Г.Ю.

встановив:

Представник позивача Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.06.2015 у сумі 67654,78 гривні станом на 14.07.2020.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору без номеру від 22.06.2015 відповідач отримав кредит у сумі, який в подальшому було збільшено до 30000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, встановленому Договором, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Позивачем умови кредитного договору були виконані в повному обсязі. Відповідач взяті на себе обов`язки, щодо виконання умов договору, належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 14.07.2020 виникла заборгованість по сплаті кредиту в сумі 67654,78 гривень.

12.11.2020 відповідачем наданий відзив на позов, в якому він позов не визнав з наступних підстав. Позивачем не наданий кредитний договір. У наданій ним анкеті-заяві не зазначено, який розмір кредиту погоджений сторонами, не вказано й конкретного виду платіжної картки, не зазначено її номер. Він отримував банківську карту, але на скільки пам`ятає, вона була не кредитна, а для отримання заробітної плати. Вважає, що між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених чинним законодавством, а тому він є неукладеним. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків. Тому вимоги ПАТ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, який є неукладеним, не підлягають задоволенню. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, пам`ятку клієнта та тарифи він не отримував. Розрахунок і рух коштів не підписані представником позивача, а тому не є допустимими доказами. Оскільки договір неукладений, відсутні правові підстави стягнення процентів за користування кредитом. З наданого позивачем руху грошових коштів вбачається, що до розрахунку заборгованості було включено саме 70 968,01 грн. відсотків за користування кредитом. Також вбачається, що розраховуючи заборгованість за тілом кредиту, позивач зараховує кошти, якими відповідач поповнює картковий рахунок, в рахунок сплати відсотків, що є неправомірним, оскільки ці кошти мали б бути зараховані в погашення тілу кредиту. Зрештою, зазначаючи в позовній заяві про заборгованість за тілом кредиту в розмірі 50 172,34 грн. позивач суперечить сам собі, оскільки він же зазначає про всього лиш 30 000 грн. кредитного ліміту. Фактично, з врахуванням коштів, які нараховані позивачем в якості відсотків - 70 968,01 грн. (нарахування яких є незаконним з огляду на викладене) та загальною сумою заборгованості, пред`явленої до сплати - 67 654,78 грн., вбачається, що відповідач не має заборгованості за кредитом, а має місце переплата в розмірі понад 3000 грн. А сама заборгованість є штучно розрахованою позивачем, оскільки замість зарахування коштів, внесених на картковий рахунок відповідачем, на погашення тіла кредиту, позивач враховував їх на погашення процентів, на нарахування яких він не мав права. Договір укладено 22.06.15, а тому позивачем пропущена позовна давність.

24.11.2020 позивачем була надана відповідь на відзив, в якій представник позивача позов підтримав. Зазначив наступне. Відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 22.06.2015. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в Заяві. Не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Виконання договору Позивачем щодо надання можливості використання кредитного ліміту підтверджується випискою по рахунку, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів тобто виконання договору Відповідачем. Відповідно до виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання Відповідачем кредитного рахунку. Щодо строків позовної давності. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Ухвалою від 16.10.2020 відкрите провадження у справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не надав.

Представник відповідача у судовому засідання позов не визнав з обставин, зазначених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.06.2015 (далі заява від 22.06.2015) та виписки до договору №б/н станом на 01.07.2020 відповідач отримав кредит, який в подальшому було збільшено до 30000 гривень. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві від 22.06.2015.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі Тарифи) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови).

Згідно з розрахунком заборгованості заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 14.07.2020 становить 67654,78 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 50172,34 гривень, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 50172,34 гривень, заборгованості за простроченими відсотками 17482,44 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві від 22.06.2015 процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Тарифи та Умови.

Тарифами та Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору - 12 місяців з моменту підписання (пункт 1.1.7.11 Умов), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 22.06.2015, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за простроченими відсотками, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Тарифи банку та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, § 36).

Тарифи та Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), а також сплати відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи вище зазначене, у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити, оскільки вказані платежі не передбачені умовами договору від 22.06.2015, якими є анкета-заява відповідача.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, відсутність заперечень відповідача у цій частині, а також вимоги частини другої статті 530, частини першої статті 1049 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з тіла кредиту у сумі 50172,24 гривні (у тому числі за простроченим тілом кредиту).

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд відхиляє аргументи відповідача щодо того, що кредитний договір не є укладеним, оскільки не містить істотних умов.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду України від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц, від 10.04.2019 у справі № 390/34/17. Суд встановив, що позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який відповідач використовував неодноразово, що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з рахунку відповідача. Таким чином, спірний кредитний договір є частково виконаним сторонами і не може бути визнаний неукладеним.

За цих же обставин суд відхиляє аргументи відповідача про те, що за кредитним договором ним сплачені грошові кошти, які були зараховані позивачем на погашення процентів, які не передбачені неукладеним кредитним договором, а отже ним переплачені грошові кошти за користування кредитом. Уклавши кредитний договір та виконуючи за ним свої зобов`язання сторони керувались його умовами, які вважали узгодженими.

Також суд відхиляє аргументи відповідача щодо недопустимості розрахунку заборгованості і витягу з рахунку відповідача, оскільки вони не підписані представником позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перелік обов`язкових реквізитів документів містить п. 4.4 розділу 4 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. До складу обов`язкових реквізитів належить: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23). Таким чином, найменування посади і прізвище та ініціали особи, яка склала документ, не є обов`язковими його реквізитами. Суд встановив, що вказані письмові докази підписані представником позивача ОСОБА_2 , який відповідно до довіреності наділений відповідними повноваженнями. Також суд зауважує, що саме законом не встановлені вимоги до складання документів, а отже вказані докази не можуть бути визнані недопустимими.

Крім цього, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як вже було зазначено, суд встановив, що кредитний договір не містить строку його дії (строку повернення кредиту). Таким чином, строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги (ст. 530, 1049 ЦК України). Отже, у даному випадку позовна давність розпочала свій перебіг з моменту пред`явлення позивачем вимоги до відповідача (пред`явлення позову), тобто з 06.10.2020.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1558,84 гривень (2102*(50172,34*100%/67654,78)).

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 22.06.2015 у сумі 50172 (п`ятдесят тисяч сто сімдесят дві) гривні 34 копійки станом на 14.07.2020.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1558 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 84 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 07.12.2020.

Реквізити учасників справи:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: