ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/298/20Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б.
Провадження № 22-ц/817/788/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 травня 2020 року (ухвалене суддею Федорончуком В.Б., повний текст якого складено 04 травня 2020 року) у цивільній справі № 595/298/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з вказаним позовом.

На обгрунтування позову вказувала, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак відповідач свого обов`язку не виконує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надає, тому вона просить суд стягнути із відповідача аліменти в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 травня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2020 року до досягнення ним повноліття.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір аліментів, які підлягають до стягнення.

Вказав, що на даний час у нього не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки він ніде не працює, та у його власності немає рухомого і нерухомого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечила і вказала, що відповідач є здоровим і працездатним чоловіком, інших утриманців не має.

Зазначила, що відповідач отримує неофіційні доходи, оскільки працює в Польщі. На момент подачі апеляційної скарги і по даний час перебуває на роботі в Польщі.

В судовому засіданні представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні апеляційній скарзі.

Вказав, що йому відомо, що ОСОБА_1 проживає в м.Бучач і сам факт перебування особи за кордоном не може свідчити про отримання ним там доходів.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила опираючись на доводи вказані у відзиві на апеляційну скаргу.

Зазначила, що відповідач з лютого 2010 року на роботі в Польщі, вона з ним спілкується по вайберу і тому призначений судом розмір аліментів є для нього посильним. Тривалість перебування відповідача в Польщі свідчить про його працевлаштування

Вказала, що представник відповідача не надав закордонний паспорт відповідача для огляду або інших доказів перебування відповідача в Україні, а тому факт працевлаштування відповідача в Польщі і отримання ним там доходів залишається не спростованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2010 року до 22.11.2019 року;

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 , батьком якого є відповідач. Дитина перебуває на утриманні матері.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позов обґрунтований і у відповідача наявна можливість сплачувати аліменти у розмірі який просить позивач.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, які стосуються матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивач на утримання дитини, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд першої інстанції визначив розмір аліментів на дитину відповідно до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону.

Критичній оцінці підлягають доводи апеляційної скарги відповідача про те, що на даний час у нього не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки він ніде не працює, та у його власності немає рухомого і нерухомого майна

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування.

Відповідачем не надано доказів неможливості сплати аліментів у розмірі встановленому судом.

Матеріали справи не містять доказів в спростування доводів позивача про те, що відповідач з лютого 2020 року перебуває в Польщі та працевлаштований там.

Вказані доводи заявлялися позивачем при розгляді справи в суді першої інстанції та залишилися не спростованим при розгляді справи в апеляційному суді. Твердження представника відповідача на спростування вказаних доводів не ґрунтуються на доказах по справі.

Колегія суддів зауважує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, доказів неможливості працевлаштуватися на роботу за станом здоров`я або з інших поважних причин не надав, а відтак повинен приймати заходи для можливості утримувати свою дитину на достатньому для дитини рівні.

Сам по собі факт відсутності офіційних доходів в Україні та зареєстрованого майна не може бути підставою для зменшення розміру визначених судом аліментів.

Визначений судом розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.