Справа № 135/816/20
Провадження № 2/135/256/20
РІШЕННЯ

іменем України

26.11.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Міронової Ю.М.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві ОСОБА_5 зазначила, що вона 04.01.1986 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 . Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі між нею та відповідачем постійно виникали сварки та непорозуміння. Відповідач постійно її зраджував, знущався та застосовував фізичну силу. У них різні погляди на життя, ведення господарства. Шлюбні відносини між ними припинені два роки тому. Спільне господарство не ведеться. Подальше проживання та збереження сім`ї неможливе і суперечить її інтересам. Тому просила розірвати шлюб з відповідачем.

Позивачка ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась.

Представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримали та просили їх задовольнити. Повідомили, що наданий судом сторонам термін на примирення закінчився, також, з часу подання позову до суду минуло достатньо часу (з 09.07.2020), однак примирення між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 не відбулося.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, повідомив, що хоче зберегти сім?ю, оскільки проживали разом тривалий час, виховали дітей, допомагали їм по життю. Разом з тим вказав, що якщо позивач категорично не хоче проживати спільно, то шлюб можна розірвати.

Також відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він з позивачкою ОСОБА_5 спільно проживають з 1984 року. Його дружина має запальний характер, дуже емоційна. Між ними виникали непорозуміння, однак вони завжди мирились. Багато різних випробувань та труднощів пережили разом, виховували дітей. Вони вели спільне господарство, працювали в магазині та жили разом до 30.05.2019 року. На даний час між ними виникла напруга та непорозуміння, однак найважливішим для нього завжди була їх сім`я. Вважає, що їм лише потрібен час, їх шлюб ще можна врятувати.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримала заперечення ОСОБА_3 викладені в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву. Повідомила, що вимоги позивача про відшкодування судових витрат у вказаному розмірі є необґрунтованими та надмірними.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Суд встановив, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був зареєстрований 04.01.1986 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 2.

Також, з доданих позивачем до позовної заяви документів: копій заяв ОСОБА_5 про вчинення домашнього насильства відносно неї, копії протоколу про адміністративне правопорушення, копії примусового заборонного припису стосовно ОСОБА_3 , вбачається, що між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були напружені стосунки.

Судом вживались заходи для примирення подружжя, для чого їм надавався строк для примирення 2 місяці.

Однак, встановлено, що за час розгляду справи в суді та протягом наданого сторонам строку на примирення, воно між подружжям не відбулося.

Позивач категорично просить розірвати шлюб, так як їх сім`я розпалась, шлюбні відносини припинені.

Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, однак після надання терміну на примирення вони з позивачкою не примирились. Сторони не проживають однією сім`єю, подальше проживання та збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам позивача, примирення не відбулося. Тому суд вважає, що їх сім`я розпалась.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так як позов задоволено, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з такого.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Верховний Суд, розподіляючи витрати, понесені сторонами на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 та в постанові від 30.09.2020 по справі №201/14495/16-ц.

Обгрунтовуючи понесені витрати на правову допомогу позивачем надано розрахунок витрат, згідно якого зазначено, що такі витрати складаються із консультації з приводу розірвання шлюбу - 400 грн, підготовки позову - 2400 грн, представництва в суді - 200 грн.

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумної необхідності витрат, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час, та зважаючи на значимість таких дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат, які підлягають відшкодуванню, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. При цьому суд, зокрема, враховує необхідність витрат на консультацію представником по справі, підготовку позову, а також те, що по справі проводилось два засідання, в яких інтереси позивача представляв представник.

Керуючись ст. ст. 110-112 СК України, ст. ст. 12, 81, 136, 141, 206, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), зареєстрований 04.01.1986 року Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 сплачений нею судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та 1500 грн витрат пов`язаних з правничою допомогою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя