ПОСТАНОВА

Іменем України

08 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 385/1300/19

провадження № 22-ц/4809/167/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В. В.

учасникисправи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Гостєва Кароліна Миколаївна,

відповідач -фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

представник відповідача - адвокат Лісовський Андрій Андрійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гостєвої Кароліни Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2019 року у складі судді Панасюка І. В. щодо визначення розміру судового збору у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та відшкодування майнової і моральної шкоди,

ВС Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору про надання послуг недійсним, про відшкодування майнової і моральної шкоди з підстав використання відповідачем нечесної підприємницької діяльності, яка виразилась у наданні інформації у нечіткий і двозначний спосіб в умовах договору, що призводить до дачі клієнтами згоди на укладання договору, на які в іншому випадку вони нізащо б не погодились, яка вводить споживача в оману (а.с.1-4).

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 768,40 грн. та за дві вимоги майнового характеру по 768,40 грн. за кожну , всього 2305грн. 20 коп. та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору (а.с.71-73).

Не погодившись з ухвалою суду адвокат Гостєва К.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції (а.с.79-80).

Зазначає, що між сторонами укладено договір, за яким відповідач взяв на себе зобов?язання щодо надання послуг з налаштування акаунта в мережі Інтернет та з надання інформаційної підтримки.Суд не взяв до уваги, що вказаний договір укладено ОСОБА_1 як фізичною особою, як споживачем послуг, що надає відповідач, а не як фізичною особою-підприємцем. Створення акаунта пов?язано з особистим використанням. У правовідносинах з відповідачем позивач діяла не як підприємець, а як фізична особа, на яку розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів». Суд безпідставно зробив висновок, що на спірні правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється, адже позивач звернулась до відповідача за послугами налаштування акаунта та інформаційною підтримкою, які відповідач не надав. Жодних товарів позивач не реалізовувала та не отримувала за них прибуток. Позивач, хоч і зареєстрована як фізична особа -підприємець, але спірний договір уклала як фізична особа. Позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звернулась до суду за захистом прав споживача, позов обґрунтовує порушенням відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено пільги для споживача послуг щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом (а.с.79-80).

18 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження, ухвалою від 24 грудня 2019 року призначено розгляд справи з повідомленням учасників справи на 08 січня 2020 року (а.с.93, 101),

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Лісовський А.А., який діє в інтересах ФОП ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Зазначає, що суд вірно дійшов висновку щодо неможливості застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки позивач користувалась послугами відповідача виключно з метою реалізації товарів та отримання прибутку, що є фактично підприємницькою діяльністю. Позивач отримувала послуги від відповідача з метою реалізації товарів у мережі Інтернет через соціальні мережі Фейсбук та Інстаграм шляхом розміщення відповідних рекламних оголошень та отримання прибутку. Спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки укладений між сторонами договір передбачає надання послуг для отримання прибутку, внаслідок чого позивач отримує замовлення та чистий прибуток, а не надання послуг за змістом п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». До спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові позивач виступає не як споживач і позов подано не на захист прав споживача. Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивачу необхідно сплатити судовий збір. Докази у справі спростовують твердження позивача щодо необізнаності про зміст договору про надання послуг з налаштування акаунта з рекламною компанією в соціальній мережі, а також мету, з якою позивач замовила відповідні послуги відповідача (а.с.105-110).

В судове засідання апеляційного суду позивач та її представник, а також відповідач та його представник, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, не прибули. Позивач та її представник про причини неявки суд не повідомили.

До відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача надав клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника (а.с.121).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п?яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 2 ст.185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Як свідчать матеріали справи, у вересні 2019 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним з моменту укладення договору приєднання (оферти) про надання послуг з налаштування акаунта з рекламною компанією у соціальній мережі та про відшкодування майнової і моральної шкоди, посилаючись на порушення прав споживача.

З урахуванням відсутності підстав для залишення позову без руху, ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, розпочати підготовче провадження (а.с.22-25).

До відзиву на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про застосування судом наслідків недодержання позивачем вимог ч.4 ст.177 ЦПК України щодо надання доказів сплати судового збору. Клопотання обгрунтовано тим, що Закон України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню у правовідносинах, що виникли між сторонами, оскільки позивач користувалась послугами відповідача виключно з метою реалізації товарів та отримання прибутку, що є фактично підприємницькою діяльністю (а.с.64-66).

Частинами 11-13 статті 187 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

За наслідками розгляду клопотання представника відповідача в підготовчому судовому засіданні, ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 768,40 грн. та за дві вимоги майнового характеру по 768,40 грн. за кожну , всього 2305грн. 20 коп. та надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору (а.с.71-73).

Доводи апеляційної скарги про те, що залишаючи позовну заяву без руху та визначаючи розмір судового збору, що належить сплатити позивачу за подачу позову, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, є обгрунтованими.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач обгрунтовує позов про визнання недійсним договору про надання послуг, укладеного нею, як фізичною особою, з однієї сторони та відповідачем - фізичною особою-підприємцем, з другої сторони та про відшкодування їй майнової і моральної шкоди, порушенням її прав, як споживача. Як на підстави позову посилається на порушення відповідачем вимог ч.1 ст.15, ч.2, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» . Також зазначила у позові, що звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи розмір судового збору, що належить сплатити позивачу, суд першої інстанції не дав правову оцінку тій обставині, що позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст.175 ЦПК України, виклала зміст позовних вимог та обставини, якими обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд передчасно, з порушенням норм процесуального права дійшов висновку, що на спірні правовідносини, що виникли між сторонами дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється, що в силу цього закону позивач не може бути звільнена від сплати судового збору, оскільки висновок щодо порушення прав позивача та про те, якими нормами права регулюються правовідносини сторін, суд має зробити під час ухвалення рішення по суті позовних вимог, а не в ухвалі про залишення позову без руху.

Відповідно до п.5 та п.6 ч.4 ст.265 ЦПК України суд під час ухвалення рішення по суті позовних вимог у мотивувальній частині рішення зазначає норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

У рішенні суд має зазначити чи здійснюється регулювання встановлених ним дійсних правовідносин сторін наведеними позивачем нормами права та застосувати норми права, якими регулюються спірні правовідносини, незалежно від посилання на них учасників судового процесу, зазначивши мотиви застосування норм права та мотиви незастосування норм права, на які посилались сторони, якщо суд їх не застосував.

Встановивши дійсні правовідносини сторін та обставини справи, виходячи з розподілу між сторонами обов`язку доказування обставин справи, суд у рішенні визначає, які норми матеріального права регулюють спірні правовідносини сторін.

Залишаючи позовну заяву без руху, визначаючи розмір судового збору та надаючи строк для усунення недоліку щодо сплати судового збору суд допустив порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України це є підставами для скасування ухвали суду та повернення справи до того ж суду для продовження розгляду справи.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідачу судові витрати не відшкодовуються.

Оскільки суд першої інстанції передчасно поклав обов`язок на позивача щодо сплати судового збору, то відповідно не підлягає стягненню з позивача судовий збір за перегляд ухвали суду в апеляційному порядку.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374 , ст.ст.379, 381, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гостєвої Кароліни Миколаївни,яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Скасувати ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07 листопада 2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 січня 2020 року.

Головуюча суддя Л. В.Суровицька

Судді Т.М. Авраменко

В. В. Черненко