Справа № 199/4241/20
(2/199/1761/20)
РІШЕННЯ

іменем України

25.11.2020

м. Дніпро

справа №199/4241/20

провадження № 2/199/1761/20

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі,

за участі учасників справи:

представника позивача адвоката Патика А.В.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Чебикіна С.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі.

В обґрунтування позову зазначивши, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2014 року по справі №202/4491/14 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по вул. Дарницькій, 2 у м.Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з НОМЕР_3 , автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку вказаного майна, окрім автомобілів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації вартості Ѕ частки вартості вищезазначених автомобілів в розмірі 446580,00 грн.

На даний час вищевказаним майном позивач, відповідач та їх спільні діти користуються наступним чином: ОСОБА_2 проживає і користується квартирою АДРЕСА_1 , донька ОСОБА_3 користується квартирою АДРЕСА_5 , донька ОСОБА_4 користується квартирою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 використовує гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 , будинком та земельною ділянкою АДРЕСА_4 , на даний момент ніхто не користується. Вартість спільного майна позивача і відповідача складає 3 397 155 грн. у кожного.

Таким чином, позивач звернувся до суду та просить - припинити за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_7 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_5 , квартиру АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості Ѕ часток наступного майна - квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 (а.с.1-8).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.86).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено по суті (а.с.106).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позовну заяву. Зокрема пояснила, що на теперішній час рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року є невиконаним. Під час подання доказів по даній справі, оцінка спільного майна проведена не об`єктивно, оскільки вартість однієї квартири не може бути більшою ніж вартість будинку та земельної ділянки. Крім того, пояснила, що дійсно квартирою АДРЕСА_1 користується вона, тоді як квартирою АДРЕСА_5 та квартирою АДРЕСА_2 користуються доньки сторін по справі. Просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, окрім позовних вимог в частині квартири АДРЕСА_1 , виділивши зазначену квартиру їй у натурі.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував, підтримавши наданий відзив на позов. Зокрема пояснив, що ОСОБА_1 звернувся до суду передчасно, оскільки до відповідача з цим питанням для мирного урегулювання спору не звертався, на тепер рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року ним не виконано. Відповідач ОСОБА_2 окрім квартири АДРЕСА_1 , іншим майном не користується. Оскільки відповідач цього не заперечує, то вважав можливим вищезазначену квартиру виділити в натурі ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року розірвано (а.с.25-26).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року виключено з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року висновок про припинення сімейних відносин з жовтня 2010 року, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.27-28).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, вирішено спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ майна та визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по вул. Дарницькій, 2 у м. Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Mitsubishi Lancer, д.н.з НОМЕР_3 , автомобіль Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку наступного майна - квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації Ѕ частки вартості автомобілів Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 , Mitsubishi Lancer, д.н.з НОМЕР_3 , Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_4 в розмірі 446580,00 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.18-23, 24).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-81цс11, від 02 липня 2014 року №6-68цс14.

З аналізу ч.2 ст.365 ЦК України випливає, що згоди особи право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім того, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18).

Під час розгляду даної справи, суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки поділ в натурі спільного майна сторін по запропонованому позивачем варіанту, на думку суду, не буде враховувати інтереси обох сторін по справі і буде порушувати засади справедливості.

З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 04.12.2020.

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання - АДРЕСА_8 .

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_9 .

Суддя О.Б. Подорець