Справа № 236/4795/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Саржевської І.В.,

за участю: секретаря - Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Лиман, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю(а.с. 3-6).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с. 69).

Відповідач - представник Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду(а.с. 134-135).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красний Лиман Донецької області померла ОСОБА_2 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, наданого 13.12.2019 Лиманським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області(а.с.67).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 10.07.1974 державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Формазюк Н.М. за реєстровим номером № 1535, зареєстрованого в Слов`янському БТІ 02.08.1974 за реєстровим № 3862(а.с.9).

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.

Спадкодавець ОСОБА_2 до смерті спадковим майно не розпорядилася, заповіт не залишила. Спадкоємці які прийняли спадщину на теперішній час відсутні, що підтверджується повідомленням Лиманської державної нотаріальної контори від 26.12.2019(а.с.68).

За життя, в липні 2000 року позивач ОСОБА_1 придбала цей будинок у ОСОБА_2 за 6000грн., про що остання написала розписку про отримання грошей(а.с.10) та остання передала всі документи на будівлю та земельну ділянку(а.с.9,12-29).

Договір купівлі-продажу між сторонами у письмовій формі укладено не було оскільки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла та право власності позивача на вказаний будинок не реєструвалося. Грошові кошти позивач передавала за письмовою розпискою (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 позивач з кінця 2000 року обслуговує даний будинок, проводить поточні ремонти, обробляє земельну ділянку. Крім того, позивач на протязі зазначеного вище часу несе необхідні витрати на утримання будинку, сплачує комунальні послуги. Дані факти підтверджуються актом складеним 05.12.2019 головою вуличного комітету «Центральний», в присутності сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.70).

Копія технічного паспорту на указане домоволодіння була виготовлена за заявою ОСОБА_1 станом на 12.12.2019(а.с.128-131).

Відповідно звіту № 390/02 про оцінку нерухомого майна від 21.12.2019, виготовлену на замовлення ОСОБА_1 оцінювачем суб`єкта оціночної діяльності КП БТІ м. Слов`янськ ОСОБА_5 , ринкова вартість житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , становить 58453,00 грн.(а.с.71-126).

У зв`язку із тим, що позивач своїми діями безперервно та добросовісно володіє та користується цілим будинком в повному обсязі, за весь час користування будинком, ніхто не оскаржував її право на володіння та користування цим майном, а тому позивач вважає себе власником будинку за набувальною давністю.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п.п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02. 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статтей 335, 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови)

Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.14 Постанови).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем доведений факт набуття ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскільки вона з 2000 року, тобто понад 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , підтримує цей будинок в належному стані, несе з цього приводу витрати, сплачує комунальні послуги, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 174, 212-215 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю- задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок «А-1», загальною площею 35,8 кв.м., в тому числі житловою 13,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня «Б», огорожа№1, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складений 11.01.20.

Суддя-