ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 705/535/18

провадження № 61-40733св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

стягувач - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Кравченко Марина Василівна,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року, постановлену у складі судді Мазуренко Ю. В., та постанову апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Кравченко М. В.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебував виконавчий лист № 705/6550/16к про стягнення з ОСОБА_2 на його користь майнової шкоди у розмірі 213 940 грн.

Заявник вказав, що 3 серпня 2016 року державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 51846410 за виконавчим листом № 705/6550/16к, виданим 29 липня 2016 року на виконання вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року.

3 серпня 2016 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 51846410 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

10 серпня 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 51846222 та № 51846410 у зведене виконавче провадження № 52020545.

27 січня 2018 року ОСОБА_1 отримано постанову від 22 січня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем порушено вимоги

статей 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», не здійснені всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у чому заявник вбачає недбале ставлення державного виконавця до своїх прямих обов`язків та порушення прав стягувача.

За таких обставин ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. щодо прийняття постанови від 22 січня 2018 року у межах виконавчого провадження № 51846410 про повернення виконавчого документа стягувачу та скасувати вказану постанову.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. щодо прийняття постанови від 22 січня 2018 року у межах виконавчого провадження № 51846410 про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 .

Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. від 22 січня 2018 року, прийняту в межах виконавчого провадження № 51846410, про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державний виконавець не виконав усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для виконання судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції також обґрунтовано тим, що старшим державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. не вжито всіх заходів щодо розшуку транспортного засобу боржника.

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року, описку у якому виправлено ухвалою цього суду від 7 серпня 2018 року,апеляційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишено без задоволення, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року - без змін.

З висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення скарги суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2018 року Уманський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

На думку заявника, суди попередніх інстанцій не врахували, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа вжито всіх заходів, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Також касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували підставу повернення виконавчого документа стягувачу, помилково застосувавши до спірних правовідносин пункт 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», замість пункту 7 частини першої цієї ж статті Закону.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи установлено, що 29 липня 2016 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист № 705/6550/16к (1кп/705/124/16) на виконання вироку суду від 10 червня 2016 року, який набрав законної сили 22 липня 2016 року.

3 серпня 2016 року державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Тицькуном С. В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 51846410 за виконавчим листом № 705/6550/16к, виданим 29 липня 2016 року на виконання вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 червня 2016 року.

3 серпня 2016 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 51846410 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказаною постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, у тому числі на 2/3 частки у праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 15071821; на транспортний засіб Mercedes-Benz, модель Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане 21 грудня 2013 року Уманським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

10 серпня 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 51846222 та № 51846410 у зведене виконавче провадження № 52020545.

31 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. прийнято постанову про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу Mersedes-Benz, модель Vito 111 CDI, 2005 року випуску, номер шасі НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , яку 1 вересня 2016 року направлено на адресу Управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції у Черкаській області за № 13598-4.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що у вказаній постанові старшого державного виконавця від 31 серпня 2016 року неправильно зазначено номер шасі транспортного засобу, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 номер шасі значиться НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить 2/3 частки квартири АДРЕСА_2 .

Також суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_2 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний виконавець, здійснюючи запит № 14630-4 від 19 вересня 2016 року до органу опіки та піклування Уманської міської ради для надання дозволу на реалізацію 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 , зазначив, що в даній квартирі проживає малолітня дитина - ОСОБА_4 , проте такі відомості у відповідних документах відсутні.

Із відповіді служби у справах дітей Уманської міської ради № 496 від 22 вересня 2016 року суди першої та апеляційної інстанцій установили, що дозвіл на реалізацію 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 не надано, оскільки відчуження частини нерухомого майна порушить права та інтереси малолітньої дитини - ОСОБА_4 .

22 січня 2018 року, керуючись пунктом 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», старший державний виконавець Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко М. В. прийняла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначила, що транспорт боржника, розшук якого здійснювався поліцією, не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, а іншого належного боржнику майна, що підлягає опису та арешту в рахунок погашення боргу, не виявлено.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ`встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України у цій же редакції Кодексу під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною другою статті 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, Європейський суд з прав людини, від 29 червня 2004 року).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Суди попередніх інстанцій урахували вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановили та належним чином перевірили доводи ОСОБА_1 щодо недотримання державним виконавцем норм чинного законодавства.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суди попередніх інстанцій установили, що державний виконавець не проводив зазначені перевірки з періодичністю, встановленою частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», про що свідчить відсутність доказів у матеріалах виконавчого провадження.

Вказаним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа вжито всіх заходів, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що виконавчий документ повернено на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», не впливають на правильність вирішення судами попередніх інстанцій скарги.

Пунктом сьомим частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Проте з матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено, чи здійснювався розшук транспортного засобу Mercedes-Benz, модель Vito 111 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами) НОМЕР_2 , поліцією. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що державний виконавець повинен здійснити всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а саме здійснити заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення, що суб`єктом оскарження здійснено не було.

Інші доводи касаційної скарги на законність судових рішень суду не впливають.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів і встановлення на їх підставі нових обставин, що не відноситься до визначених статтею 400 ЦПК України повноважень касаційного суду під час касаційного перегляду справи, згідно з якими касаційний суд не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції і постанови апеляційного суду без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов