Справа № 453/304/20
№ провадження 2/453/194/20
30 листопада 2020 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Ясінського Ю.Є.
секретаря судового засідання Гринюк Л.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
02.03.2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком.
Ухвалою судді від 16.03.2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання - 13.04.2020 року 11 годину.
Позов обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Сколівською районною державною адміністрацією Львівської області від 30.09.2004 року, позивач є власником житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_1 . Зазначає, що за даною адресою, окрім нього, зареєстровані його дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та колишній зять ОСОБА_2 , про що свідчить довідка про склад сім`ї Росохацької сільської ради Сколівського району Львівської області від 24.02.2020 року №126 та будинкова книга.
У свою чергу відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 23.01.2017 року шлюб між ним та його дочкою ОСОБА_5 розірвано. З 14 лютого 2019 року по даний час відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає, кошти на утримання будинку не надає, спільного господарства не веде, будь-яких домовленостей щодо проживання чи причин не проживання відповідача у будинку не було. Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву (вх.№5670) від 19.11.2020 року, про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Відзиву на позовну заяву відповідачем у запропоновані судом строки та порядку подано не було.
У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося.
Суд у відповідності до вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи документів та доказів.
Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до дублікату свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого Сколівською районою державною адміністрацією Львівської області 30.09.2004 року, та Витягу про реєстрацію права власності на неухоме майно № 4966868, виданого Стрийським МБТІ від 06.10.2004 року, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .
З довідки № 126 від 24.02.2020 року, виданої Росохацькою сільською радою Сколівського району Львівської області, вбачається, що окрім позивача, в житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані; дружина ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , внуки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та колишній зять ОСОБА_2 . На даний час ОСОБА_2 за даною адресою не проживає.
У свою чергу, відповідач 06.03.1997 році зареєструвався у належному позивачеві на даний час домоволодінні, оскільки на той час перебував у шлюбі з його дочкою ОСОБА_5 .
Згідно актів обстеження матеріального стану заявника на підставі заяви, складених комісійно 24.02.2020 року, 01.06.2020 року та 30.06.2020 року, позивач у належному йому житловому будинку проживає разом із дружиною, дочкою та внуками, відповідач у такому будинку не проживає. Доказів фактичного проживання відповідача за вказаною адресою комісією не здобуто.
Факт розірвання шлюбу між сторонами у даній справі стверджується належно засвідченою копією заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 23.01.2017 року у цивільній справі № 453/1406/16-ц, провадження № 2/453/558/16, котре 15.02.2017 року набрало законної сили.
Отже, відповідач з лютого 2019 року не проживає за зареєстрованим місцем проживання.
Крім того встановлено, що позивач не веде спільного господарства з відповідачем. Відповідач в Росохацьку сільську раду Сколівського району Львівської області, з приводу фактичного проживання за даною адресою не звертався.
Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно від сутньою або оголошення її померлою .
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання.
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Так, відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У тексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.
Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач не є членом сім`ї позивача як власника житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , як і не проживає у вказаному житловому будинку з лютого 2019 року, то його право користування житловим приміщенням у цьому житловому будинку слід вважати припиненим, а його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.
У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтвердження судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 840 грн. 80 коп. (квитанція № 10 від 27.02.2020 року).
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 95, 141, 258-259, 264-265, 268, 280-281 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 379 Цивільного кодексу України, ст. ст. 64, 156 Житлового кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власноості.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивачі мають право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до Львівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
Суддя Сколівського районного суду Ю.Є. Ясінський