Провадження № 22-ц/824/2653/2020 Доповідач апеляційна інстанції- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 січня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 01 жовтня 2015 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4500 грн. із сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 18 вересня 2018 року становить 13618,73 грн., з яких тіло кредиту - 4497,77 грн., проценти - 1434,60 грн., пеня - 6561,66 грн. та штраф: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 624,70 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 13618,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку в повному обсязі, посилаючисьна невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору, проігнорувавши надані банком на підтвердження своїх вимог відповідні докази. Суд не врахував, що сторони досягли згоди щодо змісту та форми

- 2 -

договору про надання банківських послуг, та вчиняли дії на його виконання, а отже він є укладеним між сторонами, а відтак згідно ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами, що відповідає судовій практиці, зокрема постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 755/18246/15-ц. Вважає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту предачі грошової суми позичальнику. Висновки суду про відсутність підстав для стягнення процентів за користування коштами суперечать положенням ч.1 ст.1048 ЦК України. Окрім того, оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, самому банку та порушує стабільність фінансового сектору держави.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 13618,73 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог ПриватБанку. При цьому суд виходив із відсутності належних, допустимих та достатніх доказів укладання та оформлення між сторонами кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до банку із заявою про видачу кредиту, бо надана банком заява не підписана відповідачем, а долучені позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису відпоідача, як і відсутні докази, що останнійотримував банківську карту, тип та строк її дії.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

- 3 -

поданих учасниками справи (ч.1). Збирання доказів не є обов`язком суду (ч.2).

Аналогічні положення містить ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1). Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч.7)

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, позивач додав до позову копію заяви про надання банківських послуг в ПриватБанку, яка не містить підпису ОСОБА_1 , зокрема графа «Підпис» напроти прізвища ОСОБА_1 є порожньою.

Окрім того, дана заява взагалі не містить рукописного тексту, заповненого позичальником, а відтак неможливо встановити чи заповнена заява, якщо заповнена, то яка особа її заповнила. Як і неможливо встановити умови кредитування, чи встановлений кредитинй ліміт, якщо встановлений, то який його розмір, чи отримана платіжна картка і якою особою, яка саме платіжна карта отримана та з якими умовами, в тому числі який розмір процентів.

Долучені позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містять підпису позичальника, який би можливо було ідентифікувати.

За таких обставин суд вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на недоведеність вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність доказів укладення кредитного договору, хоча банк надав на підтвердження цього відповідні докази укладення кредитного договору, в тому числі копію заяви відповідача, розрахунок боргу і інші докази колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

З огляду на предмет спору, доказом, який має істотне значення для справи і підтверджує факт волевиявлення сторін на укладення кредитного договору є або укладений у належній формі кредитний договір, який містить усі істотні умови, або заява з такими умовами, яка як вище вказувалося не містить підпису ОСОБА_1 , на що вірно звернув увагу суд першої інстанції та чим керувався відмовляючи у позові.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи приписи процесуального закону про заборону суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст.13, ст.81 ЦПК), що повністю кореспондується із положеннями процесуального закону щодо змагальності сторін, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Це ж стосується доводів скаржника про надання ним розрахунку заборгованості за договором б/н від 01 жовтня 2015 року. Такі доводи не спростовують висновків суду про відмову у позові з огляду на відсутність у справі доказів укладення кредитного договору із відповідачем. Відхиляючи даний довід, колегія суддів враховує, що наданий банком розрахунок боргу за своїм змістом є математичним обрахунком обґрунтуванння розміру вимог, і за відсутності доказів укладення кредитного договору з відповідачем, не може бути достатньою підставою для задоволення позовних вимог.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів звертає увагу, що згідно наданого розрахунку відповідач взагалі не користувався вказаною карткою до серпня 2017 року, не отримував

- 4 -

коштів та не повертав їх.

З викладених підстав колегія суддів відхиляє посилання у скарзі на судову практику, зокрема постанову Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 755/18246/15-ц, оскільки в даній постанові інші фактичні обставини, зокрема обставини щодо укладання договору між сторонами були встановлені судом. В даній справі навпаки таких обставин не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як вище вказувалося у матеріалах справи відсутня заявавідповідача з його підписом, як доказ волевиявлення на виникнення між сторонами кредитних правовідносин.

Посилання ПриватБанку на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг безпідставні, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, щосаме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні,

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів.

Посилання у скарзі на те, що оскаржуване рішення призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність фінансового сектору держави недоречні, оскільки суд приймає рішення із підстав передбачених процесуальним законом, а саме у зв`язку із встановленням судом факту порушення прав особи, яка звернулася за захистом таких прав до суду, чого в даній справі не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи

- 5 -

спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: