Ухвала

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 201/11283/19

провадження № 61-17126ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернуласьдо суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою (далі - ДТП) та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 2019 року за участю автомобіля марки «ВАЗ». державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , а також автомобіля марки «Рено», державний номер НОМЕР_2 , відбулась ДТП, в результаті якої зазначені автотранспортні засоби були пошкоджені. Винуватцем цієї дорожньо-транспортної пригоди у судовому порядку визнано ОСОБА_2 . Вартість спричиненої потерплій ОСОБА_1 шкоди визначена експертним дослідженням у розмірі 21 720,43 грн. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з відповідача майнову шкоду в розмірі 21 720,43 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн, в рахунок повернення витрат на експертне дослідження 2 500,00 грн, а також 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу та судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену майнову шкоду в розмірі 21 720,43 грн; кошти за проведення експертного дослідження в розмірі 2 500,00 грн; витрати на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн; сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача майнової шкоди є обґрунтованими, у той же час позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують спричинення їй моральних страждань та в чому полягали її моральні страждання.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія Галицька» (далі - ПрАТ «СК Галицька»), тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач не зверталась до страховика з листом, який містить вимогу про добровільне відшкодування збитків та не отримувала відмови у виплаті такого відшкодування від страхової компанії ПрАТ «СК Галицька», тому ОСОБА_1 передчасно звернулась до відповідача з даним позовом.

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 26 720,43 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2019 року справу визнано малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Зокрема заявник вважає, що суд апеляційної інстанції помилково застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що заявником не наведено прикладів протилежної судової практики. Посилання ОСОБА_1 на те, що суд апеляційної інстанції повинен був врахувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Верховний Суд відхиляє, оскільки у зазначеній справі були суттєво відмінні від справи № 171/2124/18 обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, а також відмінний предмет спору.

Касаційна скарга не містить інших посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик