У Х В А Л А

07 грудня 2020року м. Київ

Справа № 758/9318/17

Провадження № 22-з/824/875/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Гелли Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В липні 2017року ОСОБА_2 звернуласьдо суду із вказаним позовом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 серпня 2018 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляцїйного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду від 3 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

29 жовтня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Гелли С.В. в інтересах ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

02 листопада 2020 року справу витребувано із суду першої інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 06 листопада 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року питання ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Учасники справи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду питання щодо ухвалення у справі додаткового рішення були повідомлені належним чином, а тому на підставі ч.4 ст.270 ЦПК України суд ухвалив розглядати питання щодо ухвалення додаткового рішення у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в ухваленні у справі додаткового рішення з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору(ч.ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України).

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі,і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі частина 2 статті 182 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 статті 83 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.ч. 1?3 статті 246 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.

Зазначені критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витратина підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно з його практикою,заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95)).

Як убачається із матеріалів справи, заява про відшкодування відповідних судових витрат була подана адвокатом Геллою С.В. в інтересах ОСОБА_1 під час розгляду справи у суді першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву.

На підтвердження заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу представником відповідача суду було надано орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу від 12 квітня 2018 року та акт виконаних робіт від 13 квітня 2018 року.

Згідно орієнтовного розрахунку загальний розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката у даній цивільній справі, становить 7500 грн (т. 1 а.с. 153).

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 29 березня 2018 року клієнт ОСОБА_1 прийняла послуги з урахуванням наступних обставин: складність справи: середній рівень; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт - 8 годин; участь адвоката у кожному судовому засіданні становить 1500 грн, які складаються з: вивчення позовної заяви та додатків до неї, встановлення характеру спірних правовідносин, аналіз матеріального права в сфері порушеного питання, встановлення способу захисту у відповідній категорії спорів, проведення переговорів з спеціалістами в питаннях землевпорядної діяльності тощо; ціна позову та значення справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи: суттєве значення через неприязні сусідські відносини. Всього на загальну суму 6 000 грн (т. 1 а.с. 151).

Проте, наведені витрати відповідачки на послуги адвоката не підтверджені належними фінансовими документами. Відповідачем та його представником не надано суду видаткових касових ордерів або платіжних доручень про передачу коштів адвокату,не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення відповідачем витрат на правову допомогу (їх оплата).

У суді першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача відповідної заяви про це не зробила.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 серпня 2018 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Подільського районного суду від 3 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові з інших підстав.

Відповідачкою рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

28 серпня 2019 року адвокат Гелла С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року в задоволенні заяви адвоката Гелла С.В. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гелла С.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Гелла С.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року скасовано, відмовлено у задоволенні заяви адвоката Гелла С.В. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з інших підстав.

Ухвалюючи таке судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції, рішення якого скасовано постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, не мав процесуальних повноважень розглядати заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом, що ухвалив рішення у даній справі є Київський апеляційний суд.

За таких підстав, 29 жовтня 2020 року адвокат ГеллаС.В. в інтересах ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , а тому підлягають розподілу шляхом стягнення з позивачки на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. До заяви представником ОСОБА_1 долучено платіжне доручення на суму 1 500 грн від 23 жовтня 2020 року (а.с. 105).

Проте така заява задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, витрати відповідачки на послуги адвоката не були підтверджені належними фінансовими документамиу суді першої інстанції. При апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції такі докази відповідачкою суду також надані не були. Відповідної заяви про надання доказів щодо розміру витрат, які сторона понесла у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона відповідача не заявила.

Докази понесення відповідачкою витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн подані лише 29 жовтня 2020 року, тобто, після ухвалення рішення у справі, і після закінчення п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України. При цьому, клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням поважних причин його пропуску відповідачкою не заявлено.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 270, 368 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву адвоката Гелли Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Т.О.Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль