10.11.2020 Єдиний унікальний номер 205/3407/19
Єдиний унікальний номер 205/3407/19
Провадження № 2/205/1421/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Приходченко О.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 квітня 2019 року направив поштою до суду позов до відповідача ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О., ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, який надійшов до суду 16 квітня 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 22 травня 2019 року позивачем поштою було направлено виправлений позов, який надійшов до суду 23 травня 2019 року.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року було витребувано докази.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 про виклик свідків задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року у задоволенні заяви третій особі ОСОБА_5 про допит її в якості свідка відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2020 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті.

Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, позивач та його представник у ході розгляду справи, посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . За життя ним було складено заповіт, яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповів у рівних частках ОСОБА_4 і ОСОБА_1 в рівних частках. У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_4 із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 Приватним нотаріусом позивачеві було повідомлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся також син померлого, відповідач ОСОБА_2 , який є пенсіонером і тому має право на обов`язкову частку у спадщині. Спадкоємці знали про те, що у померлого ОСОБА_6 є син, проте, жодного разу його не бачили, оскільки між ними склалися неприязні стосунки через аморальну поведінку сина. Відносини не було відновлено навіть після звернення померлого ОСОБА_6 за допомогою до сина під час скрути та безпорадний стан через тяжку хворобу. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , якою померлий володів сумісно з онукою, ОСОБА_7 . Померлим ОСОБА_6 було прийнято рішення про приватизацію квартири саме з онукою, а не сином, оскільки останній зловживав алкогольними напоями, зневажав своїх родичів, завдавав їм проблем і вів аморальний спосіб життя. Оскільки за життя спадкодавця сім`ї відповідача в особі доньки ОСОБА_7 було виокремлено Ѕ частину нерухомого майна, наявні підстави для зменшення обов`язкової частки спадщини і для усунення відповідача від права на спадщину. Протягом останніх років життя ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , з якою вони зареєстрували 16 квітня 2011 року шлюб, а після розлучення 28 квітня 2015 року, продовжила подружні стосунки зі спадкодавцем, проживала з ним однією сім`єю і вела спільне господарство до самої його смерті. У 2018 році він відвозив матір з її чоловіком у м. Миргород до санаторію, де вони пробули 20 днів. Повторно до родичів померлий не звертався, оскільки одного разу йому відмовили у грубій формі. ОСОБА_6 мав інвалідність І групи, останні 20 років тяжко хворів. Увесь час позивач та ОСОБА_4 піклувалися про спадкодавця, позивач витрачав власні кошти на лікування, організував поховання та ритуальні обряди. При цьому відповідач за весь час хвороби батька жодного разу його не навідав, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надав. Навіть фізичну допомогу у побутових питаннях відмовився надавати, хоча померлий звертався до нього за допомогою. За місяць до смерті ОСОБА_6 дуже погано пересувався, останній тиждень був лежачим. Із відповідачем та онукою померлого ОСОБА_7 позивач познайомився лише на похороні. Просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на позов та ході судового розгляду, а також його представник у ході судового розгляду, проти задоволення позовних вимог заперечували. Зазначили, що з батьком спілкувалися завжди. До одруження батька вони зустрічалися, обідали разом. Після одруження продовжували спілкування по телефону. За допомогою батько до нього жодного разу не звертався, навіть перед смертю. Його пенсія була вдвічі більша за пенсію ОСОБА_2 . Місяця зо два до смерті батько скаржився йому, що позивач відібрав у нього пенсійну картку і не повертав. Пенсія померлого складала близько 5 000 гривень, а пенсія ОСОБА_4 становила близько 8 000 гривень. Усі кошти ОСОБА_6 переводив у валюту, а похорон було організовано за батьківські кошти. Останнього разу бачився зі спадкодавцем у березні 2018 року. Заперечували, що ОСОБА_6 перед смертю перебував у безпорадному стані, тому сторонньої допомоги не потребував. Крім того, з ОСОБА_6 постійно спілкувалася його онука, ОСОБА_5 . Вона навідувала його, привозила продукти, а вразі необхідності ліки, надавала необхідну допомогу у побуті. При цьому, померлий ОСОБА_6 був людиною владною і сам визначав, коли і кого запрошувати до квартири. Сторонньої допомоги не потребував, вільно пересувався по квартирі та обслуговував себе, на пропозиції ОСОБА_5 приготувати їжу, відповідав відмовою. Він доглядав ОСОБА_4 , яка перенесла у 2018 році інсульт і потребувала допомоги. Батько йому телефонував, коли сварився із ОСОБА_4 ОСОБА_6 образився на відповідача, коли він відмовив батькові на другий рік смерті дружини відвезти його на кладовище в поминальні дні, і через це вони не спілкувалися кілька місяців. Потім вони спілкувалися телефоном, і всі були обізнані про стан здоров`я батька. Твердження позивача про неприязні стосунки спростовуються довіреністю, якою батько уповноважив відповідача отримувати у банківській установі відсотки за вкладом, поповнювати суму вкладу, отримати сам вклад. Також 27 грудня 2013 року ОСОБА_6 залишив заповіт, яким заповів належне майно відповідачеві та онуці. У 2017 році він склав новий заповіт. Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя є надуманими і не підтверджені доказами. Крім того, обставини, викладені позивачем у позовній заяві, суперечать дійсним обставинам справи та спростовуються доказами. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Зазначила, що і вона і відповідач спілкувалися з ОСОБА_6 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , навідували його, привозили йому продукти та надавали допомогу, коли він того потребував. У вересні 2018 року дід самостійно пересувався квартирою, їжу також готував самостійно. Останній місяць, що передував смерті ОСОБА_6 , щодня телефонувала, коли він просив, допомагала завжди. ОСОБА_4 почала хворіти з березня 2018 року. Вперше побачила позивача лише на похоронах діда.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, письмових пояснень на позовну заяву не надала.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна І.О. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 (а.с. 166).

ОСОБА_7 є донькою ОСОБА_2 (а.с. 119).

03 листопада 2001 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с. 119).

27 грудня 2013 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. і зареєстрований в реєстрі за № 2918, яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б не складалося, заповідав в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 89).

14 лютого 2014 року ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_2 отримувати нараховані відсотки за вкладом, поповнювати суму вкладу відповідно до умов договору, отримувати суму вкладу по закінченню строку дії договору та достроково розірвати договір і отримати суму вкладу, для чого надав довіреність № 1296913/В1 (а.с. 90).

Розмір пенсії ОСОБА_2 за період з 01 жовтня 2017 року по 31 жовтня 2018 року становив 1 726 гривень 87 коп. (а.с. 87).

Розмір пенсії ОСОБА_6 з 01 жовтня 2017 року становив 5 005 гривень 81 коп. (а.с. 88 оберт).

03 червня 2016 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. і зареєстрований в реєстрі за № 468, яким належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповів у рівних частках ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (а.с. 160).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с. 159 оберт). Після його смерті відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20-21, 172 оберт).

30 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (а.с. 159).

03 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 164 оберт).

28 листопада 2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 (а.с. 168).

Також у судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона сусідка матері позивача ( ОСОБА_4 ) і його вітчима ( ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Більше спілкувалася із ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_6 не був товариською людиною. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_6 , позивач завжди допомагав, виконував їх прохання, відвозив до лікарні та санаторіїв. Відповідача не бачила, він до них не приїздив. Незадовго до смерті ОСОБА_6 став почуватися гірше. Він пересувався самостійно, припинив виходити тільки перед смертю; квартирою пересувався. Померлому не подобалося, коли сторонні перебували у нього в квартирі, навіть родичів не бажав бачити; мав важку вдачу і сам вирішував, з ким із родичів йому спілкуватися. Щорічно їздив на курортне лікування, мав пільги. Відповідача вперше побачила на похованні ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 судові пояснила, що вона сусідка матері позивача ( ОСОБА_4 ) і його вітчима ( ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Мешкає у будинку 48 років, з померлим ОСОБА_6 була знайома близько 30 років. Позивач завжди приїздив до матері і вітчима, робив закупи, їздив до аптеки. Щорічно до санаторіїв ОСОБА_6 відвозив позивач. Коли ОСОБА_6 не міг самостійно ходити в магазин, ОСОБА_1 купував їм продукти. Мати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , прожила з ОСОБА_6 понад 10 років, увесь цей час їм допомагав позивач. Померлий ОСОБА_6 був ходячим, самостійно пересуватися припинив приблизно за тиждень до смерті. Останній рік ОСОБА_4 скаржилася, що у її чоловіка болять серце та ноги. Особисто свідок подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_4 не навідувала. Про померлого знає зі слів матері позивача або самого позивача. Відповідача вперше побачила на похороні ОСОБА_6 .

Зі свідчень ОСОБА_12 судові відомо, що вона з 1974 року проживає в одному будинку, де жив померлий ОСОБА_6 , та є сусідкою матері позивача ( ОСОБА_4 ). Померлий ОСОБА_6 проживав у зазначеному будинку близько 30 років. Він мав гарне здоров`я. Зі своєю дружиною ОСОБА_4 прожив понад 10 років. Померлий ніколи не був лежачим, у побуті сам себе обслуговував завжди; готував собі сам. Якщо їжу готував позивач, померлий її викидав, оскільки вважав, що його хочуть отруїти. Останнім часом позивач замикав свою матір та вітчима у квартирі, ОСОБА_4 просила їх відкрити, проте, свідок не мала ключів. У неї був номер телефону відповідача та третьої особи ОСОБА_3 , останні їх залишили на випадок, якщо щось трапиться.

Свідок ОСОБА_13 судові пояснила, що ні з ким із сторін та третіх осіб вона не знайома. Вона знала ОСОБА_6 . Померлий завжди слідкував за своїм здоров`ям і був здоровою людиною. Після смерті першої дружини сам прожив близько 10 років, потім жив із жінкою. Був тривожним, стверджував, що у його відсутність до квартири хтось навідується. Померлий ніколи не був лежачим, сам обслуговував себе у побуті. Щороку їздив на санаторне лікування. Останнього року, перед його смертю до санаторію не їздив, оскільки у дружини погіршився стан здоров`я. Щодо родичів ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , нічого повідомити не може, оскільки особисто ні з ким не знайома і ніколи не бачила.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені у позовній заяві, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження та спростовані доказами. З матеріалів справи вбачається, що розмір пенсійного забезпечення померлого спадкодавця ОСОБА_6 становив 5 005 гривень 81 коп., що на 289 % перевищував розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_2 .

Доказів того, що померлий ОСОБА_6 перебував у стані, що вимагає сторонньої допомоги, та відсутність з його боку можливості самостійно організовувати свій побут та догляд за собою, судові позивачем надано не було. Також показами свідка ОСОБА_13 спростовуються твердження позивача, що він у 2018 році возив померлого спадкодавця з дружиною до санаторію, оскільки, як повідомила свідок, ОСОБА_4 перенесла весною 2018 року інсульт.

Твердження ОСОБА_1 про аморальність поведінки спадкоємця ОСОБА_2 доказами не підтверджено, також не зазначено в чому вона полягає; зловживання алкогольними напоями ОСОБА_2 позивачем також не доведено.

З пояснень третьої особи ОСОБА_3 , яка є донькою відповідача та онукою померлого спадкодавця, слідує, що ОСОБА_6 зажди за його запитом надавалася допомога як то придбання продуктів або ліків, допомога дістатися медичної допомоги, а побутове обслуговування він забезпечував самостійно, оскільки його стан не вимагав сторонньої допомоги. Спростування зазначеному стороною позивача не надано.

Також суд враховує, що за життя ОСОБА_6 було складено заповіт від 27 грудня 2013 року, яким він заповідав усе своє майно в рівних частинах своєму синові ОСОБА_2 і онуці ОСОБА_3 , а також надано довіреність № 1296913/В1 від 14 лютого 2014 року, якою померлий уповноважив свого сина ОСОБА_2 на розпорядження належними йому грошовими вкладами, що може свідчити про довірчий характер стосунків між померлим спадкодавцем і спадкоємцем. Зазначене спростовує твердження позивача, що між померлим ОСОБА_6 та його сином протягом останніх 10 років були відсутні будь-які відносини.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 від права на спадщину після смерті ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 152 гривень 60 коп. (а.с. 1, 32), який з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1224 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264, ч.ч. 1-7 ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна (адреса місця знаходження: 49128, м. Дніпро, ж/м Червоний Камінь, буд. 13-а), ОСОБА_3 (зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про усунення від права на спадкування відмовити.

Судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, віднести за рахунок ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Для вирішення питання про судові витрати, понесені ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), призначити судове засідання на 14 годину 15 хвилин 27 листопада 2020 року у приміщенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (адреса: м. Дніпро, вул. Коробова, 6).

Надати ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 20 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: