Ухвала

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 607/17372/14-ц

провадження № 61-17381 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області у складі судді Сташківа Н. Б. від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду у складі колегії суддів: Костіва О. З, Хоми М. В., Щавурської Н. Б., від 20 жовтня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з заявою про заміну стягувача публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з відступленням права вимоги відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 09 листопада 2018 року, тому заявник просив замінити на нього стягувача ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено. Замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 у розмірі 1 248 655,09 грн.

До Верховного Суду 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не було повно та всебічно досліджено усі обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 листопада 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 950/К, відповідно до умов якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги, що виникло з кредитних договорів, в тому числі з договору кредиту № 0 щодо грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 .

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, виконання яких є складовою права на справедливий суд та ефективний захист прав сторони у справі, що передбачені статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК Українита частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно встановив, що до заявника перейшло право вимоги, що виникло з договору купівлі-продажу майнових прав від 09 листопада 2018 року, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал», у зв`язку з чим заявник набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги повідношенню до ОСОБА_1 . При цьому, суди вірно виходили з того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором купівлі-продажу майнових прав є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі.

За таких обставин, суди дійшли вірного висновку про задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал», замінивши стягувача ПАТ «Дельта Банк» щодо боржника ОСОБА_1 , оскількизвернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі висновки відповідають правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18) .

Доводам касаційної скарги про те, що заміна сторони виконавчого провадження відбулась за відсутності даних про відкрите виконавче провадження, надана вірна оцінка судом апеляційної інстанції та вірно зазначено, що відступлення права вимоги до боржників можливе поза межами виконавчого провадження, що підтверджується судовою практикою.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалені судами попередніх інстанцій судові рішення у справі є незаконними та ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права є безпідставними, оскільки підставою для заміни стягувача у справі, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Доводи касаційної скарги, які є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара