Справа № 345/2633/20
Провадження № 22-ц/4808/1264/20
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Якимівим Р.В. 18 вересня 2020 року в м. Калуш у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 18.01.2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» для отримання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви б/н від 18.01.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, у зв`язку з порушенням зобов`язань за даним Договором у відповідача станом на 19.05.2020 року наявна заборгованість у розмірі 21984,00 грн., з яких 16745,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 16725,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками; 5238,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. пеня та 0,00 грн. - комісія. Просило позов задовольнити та стягнути вищевказану заборгованість.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 33470,80 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2102,00 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим.

Так, в оскаржуваному рішенні суду зазначено, що заборгованість за Договором б/н від 18.01.2010 року складається з 16745,40 грн. поточного тіла кредиту та 16725,40 грн. простроченого тіла кредиту, що суперечить позовним вимогам, оскільки банк зазначив, що загальна заборгованість за тілом кредиту становить 16745,40 грн., яка складається з 20,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 16725,40 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач звернувся із позовом про стягнення 21984,00 грн., яка складається крім тіла із заборгованості за простроченими відсотками, в стягненні яких суд відмовив.

Крім того посилається і на те, що розмір кредитного ліміту становив 15500,00 грн., а тому незрозумілою є сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16745,40 грн.

Просить рішення Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2020 року скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 32).

Відповідно до Довідки, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 за Договором б/н від 18.01.2010 року отримав наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 12/13; № НОМЕР_2 терміном дії до 01/16; № НОМЕР_3 терміном дії до 12/17; № НОМЕР_4 терміном дії до 04/18 та № НОМЕР_5 терміном дії до 03/23 (а.с. 31).

Із Довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 вбачається, що 18.01.2010 року на ній було встановлено кредитний ліміт 500,00 грн., 12.07.2010 року 900,00 грн., 05.10.2010 року 3900,00 грн., 27.04.2011 року 4500,00 грн., 29.05.2011 року 5300,00 грн., 23.08.2011 року 6300,00 грн., 30.03.2012 року 15000,00 грн., 11.04.2013 року 15500,00 грн., 20.05.2016 року 14880,00 грн., 13.09.2016 року 0,00 грн., 31.07.2017 року 14900,00 грн., 30.09.2018 року 13570,00 грн. та 19.12.2019 року 0,00 грн. (а.с. 30).

Відповідно до Виписки за Договором відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, а також поповнював карту (а.с. 19-29).

На обґрунтування позову банком надано також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 33-38).

Згідно з наданим банком Розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним Кредитним договором станом на 19.05.2020 року становить 21984,00 грн., з яких 16745,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 16725,40 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за відсотками; 5238,60 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. пеня та 0,00 грн. комісія (а.с. 18).

Задовольняючи частково позов та стягуючи заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33470,80 грн., суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, у зв`язку з чим позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та прострочені відсотки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, банк посилався на Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, на які посилається банк та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Разом з тим, враховуючи те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також з огляду на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за поточним тілом кредиту підлягають задоволенню.

Що стосується заборгованості за простроченим тілом кредиту, то слід зазначити, що така є складовою його повної вартості, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, і розрахована відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, які не є частиною Кредитного договору б/н від 18.01.2010 року, відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі №293/599/19-ц.

Вищенаведене свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача заборгованості по інших її складових частинах, таких як прострочене тіло кредиту окрім, як заборгованості за поточним тілом кредиту, яка згідно наданого банком Розрахунку заборгованості становить - 20,00 грн. (а.с. 18 (зворот)).

Визначення судом першої інстанції заборгованості за поточним тілом кредиту у розмірі 16745,40 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 16725,40 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість за тілом кредиту становить 33470,80 грн., є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, з позовної заяви вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на свою користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16745,40 грн., яка складається з 20,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 16275,40 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с. 2 (зворот). Аналогічний розмір заборгованості міститься і у Розрахунку, долученому банком до позовної заяви (а.с. 18 (зворот)).

Відтак, визначення розміру заборгованості за тілом кредиту у сумі 33470,80 грн. є безпідставним та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

В силу пункту другого частини першої статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зважаючи на наведене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Калуського міськрайонного суду від 18 вересня 2020 року скасувати та постановити нове про часткове задоволення позову щодо стягнення 20,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1, 10 зазначеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 1,91 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

При цьому з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3150,13 грн. судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до відхиленої частини позовних вимог.

Враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яку банком слід сплатити на користь ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, та сумою, яку ОСОБА_1 слід сплатити на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 3148,22 грн.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 20,00 (двадцять) грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 3148 (три тисячі сто сорок вісім) грн. 22 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Г.П. Мелінишин

Повний текст постанови складено 7 грудня 2020 року.