єдиний унікальний номер справи 531/1483/20
номер провадження 2/531/434/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді - Черняєвої Т.М.

за участі секретаря - Мельник О.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20 лютого 2019 року придбала у відповідача квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф. та зареєстрованого у реєстрі за №206, відповідач зобов`язаний знятися з реєстрації та звільнити відчужувану квартиру не пізніше 27 лютого 2019 року, проте, на момент подачі позову до суду, цього не зробив. Ця обставина створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю (не може скористатися субсидією, комунальні послуги нараховуються із врахуванням реєстрації відповідача, але оплату їх проводить лише позивачка і інше). Сторони не мають взаємних прав, не є родичами, не пов`язані спільним побутом. Зважаючи на вказані обставини та на те, що у добровільному порядку вирішити спір не можливо, вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача адвокат Удовіченко І.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та стягнути з нього на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору та витрати на надання правничої (правової) допомоги.

Суд, заслухавши представника відповідача та дослідивши докази приходить до наступних висновків.

20 лютого 2019 року, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Шубою А.Ф. та зареєстрованого у реєстрі за №206 ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9). Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що продавець зобов`язується знятися із реєстрації та звільнити відчужувану квартиру, сплативши на день звільнення всі комунальні послуги, не пізніше 27 лютого 2019 року.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с.10).

Відповідно до довідок від 17.04.2019 року та від 02.09.2020 року, виданих Виконавчим комітетом Карлівської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 , 1973 року народження та ОСОБА_3 , 1983 року народження (а.с.11,12). Факт реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтверджується копією домової книги (а.с.13,15-16).

Згідно акту обстеження від 08.09.2020 року, здійсненого за запитом власника квартири ОСОБА_2 , у квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте у вказаному житловому приміщенні ОСОБА_2 проживає одна та самостійно веде домашній побут, у приміщенні наявні її особисті речі. Зі слів сусідів встановлено, що з лютого 2019 року ОСОБА_3 у вказаному житловому приміщенні не проживає, а мешкає за іншою адресою, його речі у квартирі відсутні (а.с.14).

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)

Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , вказуючи на те, що відповідач, не будучи членом сім`ї позивача, протягом тривалого часу не проживає в будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки судом встановлено, що відповідач не являється членом сім`ї позивача, тривалий час не проживає в спірній квартирі, не веде нарівні із позивачем як власником квартири спільне господарство. При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення.

Позивачем також понесено витрати по сплаті судового збору та витрати на надання правничої (правової) допомоги, що підтверджено Договором від 15.09.2020 року, актом виконаних робіт від 01.12.2020 року та квитанцією.

Враховуючи зазначене, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 89, 200, 206, 263 265 ЦПК України, ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2019 року, зареєстрованого за №206.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та понесені витрати на надання правничої (правової) допомоги у розмірі 2000 грн., а всього 2840 грн. 80 коп.

Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інші учасники справи, а також відповідачі у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2020 року.

Суддя Т.М.Черняєва