Дата документу 07.12.2020 Справа № 335/1896/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/1896/20 Головуючий у 1 інстанції Рибалко Н.І.
Провадження №22ц/807/3208/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Онищенка Е.А.

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів.

В обґрунтування свого позову зазначав, що з 20 жовтня 2007 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12061/19 , яке набрало законної сили 06 листопада 2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

За період шлюбу у сторін народилось двоє дітей, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зараз проживають зі своєю матерю.

Позивач зазначав, що ніколи не мав з відповідачем майнового спору, щодо визначення проживання доньок, а також з приводу виховання та утримання дітей. Ні фактично ні юридично ніколи не ухилявся від утримання своїх дітей та від перемовин з відповідачем щодо розміру утримання з його боку.

Проте, 09 вересня 2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №335/5021/19 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 4500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 10 травня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави відповідного судового збору в сумі 768,4 грн. Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 лютого 2020 року вищевказане рішення суду було змінено в частині визначення розміру стягнутих аліментів та встановлено розмір аліментів в сумі 3000 грн.

ОСОБА_1 вказував, що у справі про стягнення з нього аліментів суд першої інстанції допустив низку порушень його процесуальних прав та взагалі не досліджував обставин передбачених нормою ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів як то стан здоров`я дітей, стан здоров`я та матеріальний стан платника. А в постанові суду апеляційної інстанції судом було визначено не враховувати ту головну обставину, що ОСОБА_1 має тільки одне джерело доходу так це заробітна плата з єдиного місця роботи, а також судом апеляційної інстанції зазначено, що необхідність застосовувати до його з відповідачем спірних правовідносин норми ст.183 СК України, якою встановлено визначення розміру аліментів у частці від заробітку, не заслуговує на увагу, оскільки право обирати спосіб стягнення аліментів належить одержувачу з яким проживає дитина.

Позивач зазначав, що він працює та отримує заробітну плату у розмірі 5600 грн., після відрахування податків та аліментів з заробітної плати йому залишається 1508 грн., що значно менше прожиткового мінімуму.

Посилаючись на те, що має єдине джерело доходу у вигляді заробітної плати, позивач просив змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, а саме здійснювати стягнення в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що платник аліментів наділений правом звернутись до суду з позовом виключно про зміну розміру аліментів (ст. 192 СК України), а не з позовом про зміну способу їх стягнення (ч. 3 ст. 181 СК України).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2020 року скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення його позовних вимог. Судові витрати просив покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги, окрім обставин, зазначених у позовній заяві, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно розтлумачено норму ч. 1 ст. 184 СК України на користь відповідача. Разом з тим, зазначена норма не встановлює виключного права для одержувача аліментів встановлювати спосіб їх стягнення, а лише передбачає таке право для нього при подачі ним відповідного позову до суду. Своїм же позовом скаржник доводить, що зміна розміру встановлених для стягнення аліментів цілком пов`язана саме зі зміною способу їх стягнення. Обставини, передбачені нормою ст. 182 СК України судом першої інстанції не досліджувались. В апеляційній скарзі також міститься посилання на постанову Верховного суду від 29 липня 2019 року (справа № 426/2444/12-ц провадження № 61-32464св18), в якій зазначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищезазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року, яке змінено постановою Запорізького апеляційного суду від 10. Лютого 2020 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 грн. щомісячно на двох дітей з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 10 травня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 4-7).

ОСОБА_1 , посилаючись на те, з 21 лютого 2020 року він працює на посаді продавця непродовольчих товарів за основним місцем роботи у ФОП ОСОБА_5 , з посадовим окладом 5600 грн. (а.с. 8), звернувся до суду з вимогами про зменшення розміру та зміну способу стягнення аліментів, а саме здійснювати стягнення в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, замість аліментів у розмірі 3000 грн.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення частини 1 статті 192 СК України передбачають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про визначення аліментів в розмірі 1-3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, ОСОБА_1 не врахував, що відповідно до частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано відхилив вказану вимогу ОСОБА_1 , який є не одержувачем, а платником аліментів.

Зазначене також узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанову Верховного суду від 10 жовтня 2019 року (справа № 644/4836/18, провадження № 61-13257св19).

Посилання апеляційної скарги на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду від 29 липня 2019 року (справа № 426/2444/12-ц провадження № 61-32464св18), в якій йдеться про можливість зміни розміру аліментів мати під собою зміну способу їх присудження, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у справі, на яку посилається ОСОБА_1 розмір аліментів змінено з ј частини доходу щомісячно до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 що судом першої інстанції справу розглянуто за його відсутності, чим позбавлено позивача можливості подавати клопотання та відповідні докази, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, як підставу для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , в якій він просить розглядати справу без його участі (а.с. 41).

За приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги, яка фактично зводиться до незгоди з рішенням суду, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: