У Х В А Л А

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 357/11936/18

провадження № 61-13699ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (далі - Фонд) №476-к від 25 вересня 2018 року та поновити його на роботі на посаді начальника відділення у місті Біла Церква Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов обгрунтований тим, що він з 01 лютого 2018 року працював на посаді начальника відділення у місті Біла Церква Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області відповідно до контракту №07/273, укладеного на строк до 31 січня 2019 року.

11 вересня 2018 року його попереджено про дострокове розірвання контракту. 26 вересня 2018 року йому видано трудову книжку та наказ від 25 вересня 2018 року №476-к, згідно з яким його звільнено з роботи відповідно до підстав, передбачених контрактом (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України).

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки не було вказано підстави, передбаченої в контракті для його звільнення, а також у нього не відібрано пояснення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року в позові відмовлено.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року скасовано постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення такого змісту: «Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати незаконним наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від 25 вересня 2018 року №476-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55 797,26 грн з наступним утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь держави судовий збір у розмірі 2 543,55 грн. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 057,20 грн.»

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, оскільки відповідач не довів вчинення позивачем порушень, які давали б підстави для звільнення його з роботи шляхом розірвання контракту з підстави, передбаченої в підпункті «а» пункту 5.3. Контракту: у випадку систематичного виконання із порушенням чинного законодавства керівником обов`язків, покладених на нього законодавством України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Статутом, Типовим положенням, Положенням про Відділення, нормативно-правовими та розпорядчими актами Фонду, наказами Управління та цим Контрактом.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що на час ухвалення судового рішення термін дії Контракту, укладеного 01 лютого 2018 року з ОСОБА_1 закінчився 31 січня 2019 року, а отже його не може бути поновлено на займаній раніше посаді.

У матеріалах справи є копія наказу начальника Фонду від 03 квітня 2019 року №512-к, згідно з яким позивач звільнений із закінченням строку дії контракту відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Позивачу проведено розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку у розмірі 3 413,36 грн та заробітної плати за один місяць у розмірі 17 753,61 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивач не підлягає поновленню на роботі, розрахунок за час вимушеного прогулу має бути проведений за 87 робочих днів, виходячи з розміру середньоденного заробітку, що становить 845,41 грн. З урахуванням виплаченого заробітку за один місяць на користь позивача має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55 797,00 грн.

У вересні 2020 року Фонду направив поштовим зв`язком до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, судовий збір сплачено.

Згідно з частиною другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як на підстави касаційного оскарження, заявник посилається на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 463/3091/15; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо процедури звільнення працівника, який працював на умовах контракту, за наявності умов звільнення визначених сторонами у контракті; суд апеляційної інстанції неповно дослідив обставини щодо причини та процедури звільнення позивача.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389, частини третьої статті 411 ЦПК України,для відкриття провадження у справі.

Заявник просить зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року, зазначає, що позивач отримав виконавчий лист та подав його до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області для примусового виконання, тому найближчим часом можуть бути проведені заходи щодо безспірного списання коштів з відповідача, що підтверджується копією вимоги від 02 вересня 2020 року.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.

Отже, метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.

З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи те, що заявник надав докази щодо примусового виконання судового рішення, заява про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду справи в касаційному порядку підлягає задоволенню.

Касаційну скаргу подано з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 357/11936/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про зупинення виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 13 серпня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55 797,26 грн до закінчення касаційного розгляду справи.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 11 січня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко