Справа № 438/598/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/2389/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м.Львів

Справа № 438/598/19

Провадження № 22ц/811/2389/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області, постановлену у м. Бориславі 13 травня 2019 року у складі судді Слиша А.Т.,

у справі за позовом ОСОБА_4 до Бориславської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , з участю третіх осіб: Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, Головного управління Держземагенства у Львівській області, приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., Бориславської міської ради в особі Відділу державної реєстрації, про визнання незаконним (протиправним) рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права приватної власності на землю та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дережицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Бориславської міської ради Львівської області, ОСОБА_5 , Головного управління Держземагенства у Львівській області, Модрицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області, приватного нотаріуса Трускавецького міського нотаріального округу Кіселичник І.М., Бориславської міської ради в особі Відділу державної реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання протиправним та скасування державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, -

встановив:

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 24 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 .

Задоволено позов ОСОБА_3 . Визнано незаконним (протиправним) та скасовано рішення Виконавчого комітету Дережицької сільської ради Дрогобицького району Львівської області за № 30 від 6 травня 1994 року щодо виділення ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,12 га в кварталі індивідуальної забудови м.Борислава, на землях Дережицької сільської ради ( в урочищі «Кемпінг»), ділянка № НОМЕР_1 . Визнано незаконним (протиправним) та скасовано рішення ІІ сесії Дережицької сільської ради народних депутатів Дрогобицького району Львівської області від 10 лютого 1995 року про передачу цієї земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий Дережицькою сільською радою народних депутатів Дрогобицького району Львівської області від 11 травня 1995 року ОСОБА_7 Серії IV-ЛВ №, та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. та зареєстрований у реєстрі за №2644. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №538626, виданий ОСОБА_4 . Управлінням земельних ресурсів у Дрогобицькому районі Львівської області 10 жовтня 2008 року.

Вирішено питання судових витрат.

3 травня 2019 ОСОБА_3 подав заяву про постановлення додаткового рішення, у якій просить вирішити питання про стягнення з відповідачів за зустрічним позовом у його користь судових витрат, понесених ним на оплату експертизи, що була призначена у справі відповідно до ухвали від 25 березня 2016 року. В обґрунтування заяви зазначив, що 25 березня 2016 року було призначено земельно-технічну експертизу. Частину вартості робіт експерта оплатив він ( ОСОБА_3 ), а саме: 7 149,60 грн., що підтверджується рахунком №498 від 12 квітня 2016 року та квитанцією про сплату цих коштів, копії яких наявні у матеріалах даної справи. Зазначає, що у резолютивній частині рішення не вирішено питання щодо розподілу між сторонами витрат, понесених у зв`язку з оплатою судової земельно-технічної експертизи, проведеної ЛНДІСЕ. Просить задовольнити заяву.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення заяви, посилаючись на її доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з такого.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 24 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 та задоволено позов ОСОБА_3 .

Ухвалення додаткового рішення передбачено у визначених законом випадках.

Ухвалення додаткового рішення можливе, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 ЦПК України.

За своїм змістом додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом одночасно з ухваленням рішення суду. У мотивувальній частині рішення суд повинен визначити склад цих витрат та як вони розподіляються між сторонами. У резолютивній частині рішення зазначається хто і на чию користь сплачує ці витрати.

Додаткове рішення не може бути ухвалене на підставі додатково поданих доказів про склад і розмір судових витрат. Не допускається подання документів, що підтверджують розмір, зокрема, витрат на експертизу, і їх включення до судових витрат після ухвалення судом рішення.

Встановлено, що рішення у справі прийнято 24 квітня 2019 року.

Із заявою про постановлення додаткового рішення ОСОБА_3 звернувся 3 травня 2019 року.

До цієї заяви додано копію квитанції №0..1 від 6 травня 2016 року, однак до звернення із заявою про постановлення додаткового рішення ОСОБА_3 такі докази суду не надавав.

В мотивувальній частині рішення зазначено, що не підлягають стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, оскільки до закінчення судових дебатів у справі ОСОБА_3 не подано суду відповідних доказів щодо понесених витрат пов`язаних із проведенням експертизи.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову ОСОБА_3 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, понесених у зв`язку із оплатою вартості судової земельно-технічної експертизи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог закону.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391, ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 1 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді