Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/4655/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

01 грудня 2020 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача

адвоката Лінніка М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , через свого представника адвоката - Лінніка М.С., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 03.03.1997 року, виданому згідно рішення виконкому Черкаської міської ради від 22.11.1993 року №326, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

В даній квартирі значиться зареєстрованим, окрім неї, також її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.08.1997, що підтверджується відповідною відміткою у його паспорті серії НОМЕР_2 , виданому 01.07.2003 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області.

Крім того, зазначає, що згідно акту про не проживання від 29.06.2020, в даній квартирі зареєстровані, крім власниці, її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 08.08.1997 року та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 08.08.1997року.

Однак, вказала, що її син ОСОБА_2 не проживає у вказаному вище житловому приміщенні з 2010 року, не проводить оплату за комунальні послуги, не ремонтує її, втратив з квартирою будь-який зв`язок. Додала, що відповідач з 2010 року виїхав у Німеччину, отримав там право на проживання, не бажає повертатися на територію України та знятися з реєстрації в установленому законом порядку, підтримувати в належному стані та доглядати квартиру не бажає.

Крім того, зауважила, що ні вона, ні будь-хто інший не чинили ніяких перешкод відповідачеві у користуванні вказаною вище квартирою. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і згаданим жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин.

Отже, враховуючи зазначені вище обставини, позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька Світлана Михайлівна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/4655/20.

Ухвалою суду від 16.09.2020 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали.

Представник позивача, адвокат Ліннік М.С. в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 , який є сином позивачки ОСОБА_1 та членом її сім`ї, з 2010 року по цей час проживає зі своєю сім`єю у Німеччині, дані про його фактичне місце проживання відсутні.

Крім того, зазначив, що відповідач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є позивач. Просив суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , так як відповідач порушує право позивачки, як власника житлового приміщення, на розпорядження квартирою, адже вона не має можливості продати належну їй квартиру і реєстрація відповідача перешкоджає їй у реалізації цього права. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, сплачує за нього комунальні послуги, а саме за вивіз сміття, всі інші витрати за спожиті комунальні послуги вона сплачує відповідно до показників встановлених у квартирі приладів обліку (лічильників) та відповідно площі квартири.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі на підставі обґрунтування, що наведене у позовній заяві, погодившись повністю із позицією її представника в судовому засіданні.

Крім того, зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , особисті речі відповідача у зазначеному житлі відсутні, утриманням квартири він не займається, дійсно є членом її сім`ї, вони разом вели спільне господарство. Зауважила, що так як ОСОБА_2 в даний час проживає у Німеччині, до м.Черкаси не приїжджає, а тому питання зняття його з реєстрації у добровільному порядку вирішити немає можливості. Додала, що є перешкоди у реалізації нею права як власника в повній мірі розпоряджатися належним їй майном, оскільки вона має намір відчужити дану квартиру. Судові витрати залишила за собою.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомив. Відзив на позов не подав.

Суд ухвалив про заочний розгляд даної справи.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечувала позивачка.

Враховуючи пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків:

як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на квартиру від 03.03.1997 року, виданому згідно із рішенням виконкому Черкаської міської ради від 22.11.1993 року №326 (а.с.11).

За відомостями Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 03.07.2020 №12467-01-10, наданими згідно запиту представника позивача, адвоката Лінніка М.С. від 26.06.2020 № 121, відповідно до наявної адресної картки особи за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.08.1997; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.08.1997 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.08.1997 по даний час (а.с.20).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16.03.2010, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, який, як зазначає позивачка не проживає за місцем реєстрації з 2010 року (майже десять років) і по теперішній час. Даний факт підтверджується актом про не проживання за місцем реєстрації від 29.06.2020, який засвідчено головою ОСББ «Гагаріна, 35» (а.с.10).

До того ж, в судовому засіданні також встановлено, що особистих речей відповідача у квартирі за вищевказаною адресою немає, добровільно знятися з реєстрації він не має можливості, оскільки перебуває за кордоном.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратив зв`язок з помешканням, його речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги він не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачу у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає у квартирі з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Порядок здійснення права власності регулюється ст.319 ЦК України.Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Суд вважає, що представником позивача, в обґрунтування позовних вимог, помилково викладене посилання на норми ст.ст.71,72 ЖК України, оскільки зазначені правові норми регулюють порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду, визначений Главою 2 Розділу ІІІ ЖК України, а тому підлягають до застосування положення ст.405 ЦК України.

Як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що передбачений чинним законодавством, який регулює даний вид правовідносин.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивачки, порушуються відповідачем, як членом її сім`ї, тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права розпоряджання майном - не має можливості відчужити майно, а також користування майном сплачує кошти за відповідача за комунальну послугу з вивезення сміття, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачкою.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів у спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як член сім`ї позивачки, не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , без поважних причин з 2010 року (має інше місце проживання за кордоном), його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує (мається на увазі лише послуга з вивезення сміття, адже у квартирі встановлено засоби обліку, відповідно до показників яких позивачем оплачуються послуги спожиті нею особисто), не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивачка, як власниця квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивачка не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить їй відповідні перешкоди (позивачка сплачує комунальні послуги замість відповідача, утримує житло, відчужити майно).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачкою, враховуючи її заяву.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 6, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 405, розд. ІІ гл. 52 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 268, 353, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (код НОМЕР_4 ) таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 04.12.2020.

Головуючий: С. М. Позарецька