Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1246/20
Провадження № 2/494/612/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 м. Березівка

Суддя Березівського районного суду Одеської області Римар І.А., ознайомившись з матеріалами цивільної справи №494/1246/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ ЮА» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

07.12 2020 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ ЮА» про захист прав споживачів.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суддя доходить висновку про залишення її без руху з наступних підстав.

Згідно вимог п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити місце проживання чи перебування фізичних осіб.

У позовній заяві позивач зазначив свою адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

На підтвердження цього надав, копію паспорту, однак дата реєстрації проведена 11.07.2014 року, проте не надано відомостей (довідки, тощо), що станом на день подачі позову, позивач зареєстрований саме за цією адресою. .

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позивач у позовній заяві не вказав коли сторони уклали договір, яку суму він отримав згідно умов договору, а також ціну позову.

Водночас, у позовній заяві у першому абзаці вказує про те, що останній «…ознайомившись зі змістом договору…», однак, не вказує взагалі будь-яких даних щодо цього договору та суду не відомо чи взагалі він існує.

Відповідно до пунктів 5, 8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить посилань на докази, що підтверджують обставини, на які посилається позивач. Більш того, взагалі не зрозумілим є обґрунтування позовної заяви, оскільки самий договір відсутній.

Позивачем не повідомлено інформацію щодо обставин укладення договору, не надано доказів, на підставі яких суд зможе розглянути справу.

Окрім цього, відповідно до вимог п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, про які позивачем не зазначено.

Відповідно до вимог п.7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви,якщо такі здійснювалися, про які позивачем не зазначено. Окрім того, позивач

звертається з клопотаннями про витребування доказів, однак доказів самостійного звернення та відмови у надані таких доказів відповідачем до позовної заяви не надано.

Відповідно до п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, який позивачем не надано.

Згідно п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивач у позові зазначає про надання витягу з офіційного сайту, однак до справи не долучений..

Що стосується судового збору, то суд зазначає наступне.

Так, у позовній заяві позивач вказує про необхідність звільнення його від сплати судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що він є споживачем у відносинах з відповідачем, тому за приписами ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільняється від сплати судового збору.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Відповідно до положень статей 175, 177 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частини третьої «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Суд вважає зазначити, що вказана пільга щодо сплати судового збору підлягає застосуванню лише у випадку коли позивач пред`явив позов, пов`язаний з порушенням його прав як споживача.

Водночас, суд зазначає, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в наступній редакції: цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, з дати набрання чинності спеціального Закону «Про споживче кредитування», а саме з 10 червня 2017 року відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування», а не Законом

України «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону «про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Водночас, перевірити вимоги договору не виявляється можливим, у зв`язку з ненаданням його позивачем.

Враховуючи викладене, підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, судом не встановлені.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у чинній редакції визначено, що за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Належним доказом про сплату судового збору є оригінал квитанції про його сплату.

Враховуючи те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на день звернення до суду із позовною вимогою становив 2102,00 грн, тому позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, усуне недоліки, вказані в ухвалі, сплатить судовий збір із зазначенням позивача платником, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків зазначених судом.

Керуючись ст.ст.177, 185 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ ЮА» про захист прав споживачів залишити без руху.

Роз`яснити, що у разі якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Римар