КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-32» про визнання дій протиправними, скасування боргу, зобов`язання вчинити дії, стягнення штрафу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-32» (далі - ЖБК «Арсеналець-32»), в якому просила: визнати дії відповідача протиправними, скасувати штучно створений борг у розмірі 84 294,18 грн станом на 25 жовтня 2019 року; зобов`язати відповідача провести загальні збори, на яких буде ухвалено новий розмір внеску на утримання будинку; зобов`язати відповідача припинити нарахування зайвих неспожитих послуг і в подальшому проводити нарахування за спожиту холодну і гарячу воду за показами повірених лічильників, які встановлені в її квартирі; стягнути з ОСОБА_2 , яка здійснює розподіл обсягів відповідної послуги в ЖБК «Арсеналець-32» штраф у розмірі 72 252 грн на користь місцевого бюджету, виконавши вимоги пункту 3 частини другої статті 14 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; відшкодувати їй завдану моральну шкоду шляхом стягнення з ОСОБА_2 5 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 17 березня 2003 року в її квартирі по АДРЕСА_1 були встановлені індивідуальні лічильники води. Увесь 2014 рік та до квітня 2015 року оплата за спожиті обсяги води їй нараховувалася за показаннями лічильників холодної та гарячої води, борг був відсутній. Однак, починаючи з квітня 2015 року, без попереджень і пояснень причин зміни принципу нарахування, а також без перевірки наявності лічильників у квартирі, ЖБК «Арсеналець-32» нараховуються їй зайві неспожиті обсяги холодної та гарячої води, не враховуючи надані покази лічильників. Позивач неодноразово зверталася до бухгалтера із заявами щодо надання пояснень стосовно зайвих нарахувань обсягів води, однак відповідей на свою заяви не отримувала. У лютому 2016 року позивачу було нараховано 62,73 куб. м холодної води, а в листопаді 2016 року 78,3 куб. м. гарячої води, що в рази перевищує фактичне споживання. Також у лютому 2017 року позивач подала заяву про злочин, яка була зареєстрована у ЄРДР, а у квітні 2018 року отримала статус потерпілої у кримінальному провадженні. 28 грудня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про оформлення Акту - претензії, в якій просила провести перевірку кількості спожитих нею обсягів води, зафіксувати покази лічильників води, які є в її квартирі і погодити вартість послуги з управління будинків. Відповіді на вказану заяву позивач не отримала. 4 січня 2019 року та 8 липня 2019 року позивач направляла відповідачу Акти-претензії щодо зайвих нарахувань спожитих обсягів води та повідомляла про проведення повірки лічильників, додавши відповідні документи. Проте відповіді на них не отримала. Позивач вважає, що голова ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_2 злочинно, без проведення зборів, ввела новий розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території вдвічі більший від існуючої та нарахувала безпідставне збільшення зайвих спожитих обсягів води, для того, щоб поступово списати розтрачені нею кошти кооперативу та власників квартир, щоб уникнути відповідальності за скоєний злочин.

Рішенням Дарницького районного м. Києва від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, які саме показання квартирного засобу обліку споживання холодної та гарячої води вона передавала виконавцю за спірний період, а також, що встановлені нею самостійно засоби обліку споживання води були зареєстровані і опломбовані відповідачем та взяті на абонентський облік. Відповідним рішенням суду від 19 листопада 2015 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог до відповідача про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди, предметом якого було питання законності нарахування внесків на утримання будинку. У зв`язку з цим, суд вважав правомірними дії відповідача по нарахуванню позивачу вартості послуг за спірний період в обсязі спожитих послуг та відсутніми підстави для скасування наявного боргу за житлово-комунальні послуги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача провести загальні збори, суд дійшов висновку про те, що законом встановлена заборона втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 штрафу на користь місцевого бюджету та відшкодування позивачу завданої моральної шкоди, то суд вказав, що вказані вимоги пред`явлені до особи, яка не являється стороною у даній справі, а отже ухвалене судове рішення може вплинути на її права та обов`язки, що є недопустимо.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач тричі не з'являвся у призначені судові засідання, відзив на позовну заяву подав з порушенням встановлених судом строків, а тому суд повинен був його повернути й ухвалити судове рішення в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Проте розгляд справи відбувався з істотними порушеннями норм процесуального права без належної оцінки поданих позивачем доказів.

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги посилання позовної заяви на постанову Кабінету Міністрів України від 13 листопада 2013 року № 860, якою передбачено застосування розміру внесків житлово-будівельного кооперативу, які визначені виключно загальними зборами кооперативу. Незаконне нарахування їй зайвих неспожитих обсягів води, безпідставне збільшення розміру внесків на утримання будинків майже в два рази без проведення зборів, свідчить про намагання ОСОБА_2 поступово списати розтрачені нею кошти кооперативу та власників квартир, щоб уникнути відповідальності.

На підтвердження оплати позивачем за спожиті комунальні послуги у період з квітня 2015 року по теперішній час, суду були надані відповідні платіжні документи, яким не надана належна правова оцінка. В оскаржуваному рішенні суд послався не неперевірені докази відповідача про не взяття на абонентський облік лічильників і акти недопущення працівників відповідача до її квартири. Між позивачем як споживачем послуг і правлінням відповідача не існує договору, який би встановлював будь-які правовідносини при обліку послуг водопостачання та укладення таких договорів не передбачено чинним законодавством у сфері комунальних послуг.

Позивач вважає, що суд першої інстанції вчинив ряд грубих порушень норм процесуального права, не застосував необхідних норм матеріального права, зокрема Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції, а також не дослідив усі надані нею докази і поклав в основу свого рішення в якості доказової бази односторонні неперевірені докази відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач в особі голови ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_2. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої, шостої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та являється споживачем житлово-комунальних послуг.

Вказаний будинок перебуває на балансі та обслуговуванні Житлово-будівельного кооперативу «Арсеналець-32», що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_1 придбала лічильники гарячої та холодної води ЛК-15 з м/компл. та 26 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було підписано договір повірки № 136/2019/04/05, предметом якого були роботи зі зняття параметрів роботи засобів вимірювальної техніки згідно до ДСТУ 2708-99 на установці повірочній переносній за адресою замовника АДРЕСА_1 та передання отриманих даних в ДП «Укрметртестстандарт» для винесення рішення про придатність/непридатність ЗВТ.

27 лютого 2019 року позивачу були видані свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки: лічильника води крильчастого ЛК DN 15 № 4527341 та лічильника води крильчастого ЛК DN 15 № 4514767.

Розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування штучно створеного боргу за період з квітня 2015 року до 25 жовтня 2019 року та зобов`язання відповідача припинити нарахування зайвих неспожитих послуг і в подальшому проводити нарахування за спожиту холодну і гарячу воду за показами повірених лічильників, суд першої інстанції встановив наступне.

Відповідно до наданого позивачем рахунку - повідомлення вбачається, що по кв. АДРЕСА_2 , існує заборгованість по сплаті комунальних послуг у загальному розмірі 84 294,18 грн, яка складається із заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку - 55 288,21 грн., централізованого постачання холодної води та водовідведення - 6 021,31 грн, централізованого постачання гарячої води - 20 787,73 грн, централізоване водовідведення гарячої води - 2 016,21 грн, електроенергію - 180,72 грн.

Заявляючи вищевказані позовні вимоги позивач посилалася на те, що голова ЖБК «Арсеналець-32» ОСОБА_2 злочинно, без проведення зборів, ввела новий розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території, а також відповідачем протиправно здійснюється нарахування за гаряче та холодне водопостачання та водовідведення не за показниками встановлених у її квартирі лічильників, на підтвердження чого надала численні квитанції про сплату за надані житлово-комунальні послуги та Акти-претензії.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки можуть застосовуватися, якщо вони відповідають вимогам щодо точності, встановленим для цих засобів, у певних умовах їх експлуатації. Засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Згідно із частиною другою статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами.

Пунктами 9, 30, 32 Правил надання послуг передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки) має здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, відшкодовуються не інакше, як шляхом їх включення у тариф на послуги з постачання холодної води та водовідведення та сплати споживачем щомісячно у складі цих послуг.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до вирішення спірних правовідносин положення статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Вимогами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Вимогами частини другої статті 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Тобто нарахування заборгованості за спожиті послуги згідно показів лічильника, якщо такий лічильник не повірений у передбаченому у визначеному порядку є неможливим в силу вимог закону.

Відповідно до пункту 9 Правил (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Згідно з пунктом 21 Правил (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства

Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18) та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 лютого 2019 року у справі № 233/6570/15-ц(провадження № 61-27837св18) та від 28 лютого 2018 року у справі № 401/3475/15-ц (провадження № 61-1914св18).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, лічильники гарячої та холодної води були встановлені в квартирі позивача у жовтні 2014 року, тоді як свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки: лічильника води крильчастого ЛК DN 15 № 4527341 та лічильника води крильчастого ЛК DN 15 № 4514767 позивач отримала тільки у лютому 2019 року.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 не надала доказів того, що в період нарахування спірної заборгованості лічильники води, встановлені в її квартирі пройшли повірку та згідно з вимогами закону могли бути застосовані для визначення суми оплати за спожиті комунальні послуги.

Також, позивач не надала належних та допустимих доказів того, які саме показання квартирного засобу обліку споживання холодної та гарячої води вона передавала виконавцю у спірний період, а також, що встановлені нею самостійно засоби обліку споживання води були зареєстровані і опломбовані відповідачем та взяті на абонентський облік.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заперечував, що вищевказані засоби обліку взято на абонентський облік, на підтвердження чого надав суду копії листів ЖБК «Арсеналець-32», адресованих ОСОБА_1 від 10 червня 2016 року та від 12 грудня 2017 року, в яких зазначено про те, що квартирні лічильники холодної та гарячої води в квартирі АДРЕСА_3 не взяті на облік, оскільки про встановлення 24 жовтня 2014 року лічильників у квартирі позивач повідомила лише 26 травня 2015 року, після повідомлення, комісію кооперативу до квартирних лічильників неодноразово не було допущено, показники води до кооперативу за вказаний період щомісячно не подавалися.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано до суду акти про недопущення до квартири від 27 травня 2015 року, від 3 червня 2015 року, від 29 травня 2016 року, а також акту від 20 червня 2017 року.

При цьому договір від 17 березня 2003 року, укладений між позивачем та ВКФ «УкрСервісМонтаж» про монтаж водомірних вузлів та договір № 26, укладений між сторонами на проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної та гарячої води від 1 квітня 2003 року не стосуються спірного періоду, і як вказує сама позивач, лише у 2014 році нею були придбані нові лічильники, по яким вона і просить здійснювати нарахування за водопостачання і водовідведення

Судом також встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ЖБК «Арсеналець - 32», ОСОБА_2 , третя особа: комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр», про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної шкоди, а предметом розгляду у цій справі було нарахування внесків на утримання будинку.

Посилання позивача на незаконну зміну у 2017 році розміру внесків на утримання будинку та прибудинкової території колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані та непідтверджені належними доказами, вказаного рішення загальних зборів матеріали справи не містять, позовні вимоги щодо скасування його позивачем не заявлялися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача по нарахуванню позивачу вартості послуг за спірний період в обсязі спожитих послуг є правомірними, у зв`язку з цим відсутні підстави для скасування наявного боргу позивача за житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що повірка, пломбування та взяття на обліку лічильників не проведені з вини відповідача, тому облік води повинен бути проведений за показниками лічильників, не заслуговують на увагу, оскільки прилади обліку, як засіб вимірювальної техніки для обліку спожитої води можна використовувати тільки в тому випадку, якщо вони повірені, а у разі виведення їх з експлуатації з абонентської бази відповідача у зв`язку із закінченням терміну повірки, нарахування проводилося за нормою водоспоживання.

Частиною першою статті 15 та частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин другої, третьої статті 6 Закону України «Про кооперацію» відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону України «Про кооперацію» забороняється втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій, крім випадків, прямо передбачених законом.

Врахувавши зазначені вище положення законодавства та вимоги статуту ЖБК «Арсеналець-32», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача провести загальні збори, на яких буде ухвалено новий розмір внеску на утримання будинку, оскільки зазначене питання щодо діяльності кооперативу віднесено до компетенції загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених), а органам державної влади втручання у фінансово-господарську та іншу діяльність кооперативних організацій заборонено.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 , яка здійснює розподіл обсягів відповідної послуги в ЖБК «Арсеналець-32» штрафу у розмірі 72 252 грн на користь місцевого бюджету, виконавши вимоги пункту 3 частини другої статті 14 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та відшкодувати їй завдану моральну шкоду шляхом стягнення з ОСОБА_2 5 000 грн, то вказані вимоги обґрунтовано залишено без задоволення судом з огляду на те, що ОСОБА_2 не є стороною у даній справі, а суд не може ухвалити рішення, яке вплине на права, свободи, інтереси та/або обов`язки особи, яка не приймає участі у справі.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також заявити клопотання про залучення співвідповідача до закінчення підготовчого засідання (провадження) або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 2 частини другої статті 49, частина перша статті 51 ЦПК України).

За частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є власними тлумаченнями позивачем спірних правовідносин, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи відповідача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняДарницького районного міста Києва від 11 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній