Справа № 538/1743/20
Провадження № 2/538/480/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2020 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Бондарь В.А.,
за участю секретаря судового засідання Дробот О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиці, Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавамолпрод» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ТОВ «Полтавамолпрод» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 28.07.2017 року по 12.12.2019 року, він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Полтавамолпрод», що підтверджується записами у трудовій книжці. Під час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але невиплачена заробітна плата у розмірі 29 939,56 грн. 12.12.2019 року він був звільнений за згодою сторін, згідно наказу № 34-КП від 12.12.2019 року. Однак, в день звільнення 12.12.2019 року відповідач письмово не повідомив про нараховані суми та не здійснив виплату нарахованої і невиплаченої заробітної плати, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно з посліднього розрахункового листа борг за підприємством становить 34 391,56 грн. Ще провели виплату за грудень 2019 року, січень, лютий, березень 2020 року у сумі 4452 грн. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку 29 939,56 грн. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, невиплачені при звільненні в сумі 29 939,56 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання представник відповідача не з"явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву не подав.
Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він працював на посаді сторожа Лохвицького приймального пункта ТОВ «Полтавамолпрод» з 28.07.2017 року по 12.12.2019 року, 12.12.2019 року звільнений за згодою сторін, згідно наказу від 12.12.2019 року, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Позивач направив на адресу ТОВ «Полтавамолпрод» звернення від 30.07.2020 року, в якому просив надати довідку встановленого зразка про розмір заборгованості з виплати заробітної плати та нараховану компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з невиплатою заробітної плати. Однак відповіді не отримав (а.с.7-9).
Згідно розрахункового листка за березень 2019 року ОСОБА_1 борг за підприємством на кінець місяця становить 34 391,56 грн. (а.с.6).
Однак, як вказано позивачем у позовній заяві відповідачем проведено виплату за грудень 2019 року, січень, лютий, березень 2020 року у сумі 4452 грн.
За таких обставин, заборгованість ТОВ «Полтавамолпрод» перед позивачем по заробітній платі становить 29 939,56 грн.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
За вимогами ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно з ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх, тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Враховуючи наведене, а також те, що відповідач не надав довідки про розмір заборгованості з виплати заробітної плати, суд вважає за необхідне визнати факт невиплати відповідачем заробітної плати в тому розмірі, що просить позивач.
Судом встановлено, що заборгованість ТОВ «Полтавамолпрод» перед позивачем по заробітній платі становить 29 939,56 грн, яка позивачу не виплачена, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заборгованості по заробітній платі підлягають до задоволення.
Вказане твердження відповідачем не спростовано, підтвердження виплати позивачу, зазначених у розрахункових листах сум, станом на момент пред`явлення позивачем позову та ухвалення судом рішення у справі відсутнє.
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно з правової позиції Верховного Суду України викладеної 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбаченістаттею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня аробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення.
Вказана вимога підлягає задоволенню, суд вбачає за доцільне здійснити розрахунок суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, з дня звільнення по день ухвалення судом рішення.
Судом встановлено, що позивач був звільнений 12.12.2019 року, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача. Тобто, 12.12.2019 року був останнім робочим днем позивача, а отже затримка розрахунку при звільненні почалася на наступний день після звільнення позивача. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 13.12.2019 року по 01.12.2020 року, тобто по день ухвалення рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з ТОВ «Полтавамолпрод» 12.12.2019 pоку. Відповідно, місяцями, які передують звільненню позивача є жовтень та листопад 2019 року. Але в цей час позивач не працював, так як згідно розрахункових листків з лютого по грудень 2019 року перебував на лікарняному.
Відповідно до розрахункових листків за січень грудень 2019 року розмір посадового окладу сторожа Лохвицького приймального пункту ТОВ «Полтавамолпрод» ОСОБА_1 становив 2634,00 гривень.
Додатком до листа Мінпраці та соціальної політики України від 08.08.2018 N 78/0/206-18 щодо розрахунку норми тривалості робочого часу на 2019 рік визначено, що в жовтні 2019 року кількість робочих днів становила 22 дні, а у листопаді 2019 року - 21 день.
Розрахунок середньої заробітної плати повинен обчислюватися у відповідності до абз. 4 пункту 2 Порядку, з установленого працівнику в трудовому договорі посадового (місячного) окладу, а саме за останні два місяці перед звільненням: жовтень і листопад 2019 року (2634, 00 грн. + 2634, 00 грн.) : (22+21 = 43)=122,51 грн.
При розрахунку робочих днів затримки, суд керувався Листом Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік».
Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 12.12.2019 року, кількість робочих днів, які входять до розрахункового періоду складає: грудень 2019 р.- 12 днів, січень 2020 р. - 21 день, лютий 2020 р.- 20 днів, березень 2020 р. - 21 день, квітень 2020 р. - 21 день, травень 2020 р.- 19 днів, червень 2020 р. - 20 днів, липень 2020 р.- 23 дні, серпень 2020 р. - 20 днів, вересень 2020 р.- 22 дня, жовтень 2020 р. - 21 день, листопад 2020 р.- 21 день. Всього разом 241 робочий день.
Оскільки у судовому засіданні доведено, що з вини відповідача позивачу не було своєчасно виплачені розрахункові, тобто за період з 13.12.2019 року по день ухвалення судом рішення, по 01.12.2020 року включно, то середній заробіток за цей період, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, складає у сумі: 122,51 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 241 (робочі дні) = 29 524,91 грн.
За таких обставин, оскільки з вини відповідача порушено, визначені ст. 116 КЗпП України строки виплати позивачу, належних йому сум при звільненні, зокрема заробітної плати, несплаченої йому станом на день ухвалення рішення, а отже відповідач крім вказаних сум зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати вказаних сум, будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти невиплачені при звільненні та середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.12.2019 року по 01.12.2020 року.
Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 274 - 279, 280-288, 354 ЦПК України, ст.ст. 44, 83, 94, 116, 117 КЗпП України, суд, -
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавамолпрод» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити в повному обсязі.
Рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його складення.
Суддя Лохвицького
районного суду В.А.Бондарь