Справа № 447/415/20 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2242/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього додаткових витрат на сина ОСОБА_3 в розмірі 4472,00 грн. Позов мотивує тим, що шлюб між сторонами розірвано 30.04.2013, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28.01.2015 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , в розмірі по 550 гривень але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення ним повноліття. Зазначає, що на даний час відповідач сплачує аліменти і більше жодної участі в матеріальному утриманні дитини не бере.

11.05.2019 позивачкою понесено витрати на послуги дитячого стоматолога для сина у ТзОВ «Пародент», у сумі 8945,00 грн., оскільки відповідач добровільно не бажає повернути половину зазначеної суми, позивачка просить суд винести рішення про стягнення з відповідача в її користь половини вартості додаткових витрат на сина - ОСОБА_3 .

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що позивачкою в підтвердження факту сплати нею вартості наданих стоматологічних послуг на загальну суму 8945 грн. надано належний доказ, а саме - акт здання-прийняття робіт послуг який видається безпосередньо після здійснення послуг та отримання оплати. В апеляційній скарзі скаржник просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4822,50 грн., а також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26 листопада 2020 року, є дата складення повного судового рішення - 07 грудня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено факту понесення нею додаткових витрат.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 30 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірванню шлюбу серії НОМЕР_2 .

Сторони записані батьками ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 .

Згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28.01.2015, з ОСОБА_2 підлягають до стягнення в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі по 550 гривень але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення ним повноліття.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Як вбачається із довідки №666 від 27.01.2020, виданої виконавчим комітетом Новороздільської міської ради Поглод І.І. та її син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка подала акт №5 здання - приймання робіт, згідно якого 11.05.2019 замовнику - ОСОБА_3 були надані стоматологічні послуги на загальну суму 8945,00 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачкою не надано суду доказу факту сплати нею вартості наданих стоматологічних послуг, тобто не доведено, що додаткові витрати були здійснені, а також, що саме вона була замовником даних послуг, в зв`язку з чим суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не доведеність з сторони позивачки перед судом допустимими та достатніми доказами обов`язковість надання вказаних послуг, не наведено доказів того, що аліментних зобов`язань відповідача недостатньо для забезпечення здорового розвитку дитини, правильно звернуто увагу про відсутність направлення лікуючого лікаря на проведення платних послуг стоматологічного характеру.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись з апеляційною скаргою скаржником в підтвердження факту понесення нею додаткових витрат долучено докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме:

-Акт №36 здання-прийняття робіт від 08 липня 2020 року, згідно якого 11.05.2019 замовнику - ОСОБА_3 були надані стоматологічні послуги на загальну суму 9645 грн.;

-фотокопія чеку про оплату послуг на загальну суму 9645 грн., без зазначення платника.

Враховуючи ту обставину, що скаржник долучив нові докази до апеляційної скарги, які не були подані до суду першої інстанції, без надання доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, суд апеляційної інстанції згаданих доказів не приймає.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 10 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник