Провадження № 2/428/3064/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 . До своєї смерті він тривалий час, більше 3 років, хворів.

Під час спільного проживання в шлюбі позивачем з чоловіком був придбаний автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору.

06.09.2016 року, за місяць до своєї смерті, ОСОБА_5 видав довіреність на ім`я відповідачів, згідно з якою вони мали право продати автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору. Про вказаний факт позивачу не було відомо.

Після смерті ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_3 заявив позивачу, що він купив автомобіль у її чоловіка за 10 000 гривень за місяць до його смерті. Позивачу про це також нічого не було відомо, грошей вона не бачила, чоловік нічого про це не казав. На прохання позивача надати документи, які б це підтверджували, відповідач відмовився. Як стало відомо позивачу, в ТСЦ № 4442 м. Сєвєродонецька 16.09.2016 року автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, згідно з довіреністю від 06.09.2016 року та договором купівлі-продажу, укладеним у ТСЦ, було перереєстровано на відповідача - ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що її чоловік, а так само і вона були ошукані відповідачами, які скористалися безпорадним станом її чоловіка та можливо ввели його в оману.

З 2015 року і по день смерті чоловік позивача перебував під наглядом лікаря невролога амбулаторно та під наглядом сімейного лікаря. В останні місяці життя він майже нічого не розумів, і перебував фактично у безпорадному стані. Тобто він не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними.

Позивач просила суд: визнати недійсним правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору на відповідача ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідачів повернути їй у натурі автомобіль ВАЗ 2105 синього кольору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Додала, що вона раніше зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. В цьому позові та у позові поданому раніше різні підстави. Чоловік не підписував довіреність. Інсульт у чоловіка був у 2013 році, після цього він був у безпорадному стані та не міг самостійно підписати довіреність.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що при видачі довіреності був присутній нотаріус. ОСОБА_5 усвідомлював свої дії. Позивач була присутня під час підписання довіреності. Позивач ОСОБА_1 ніякого відношення до автомобіля не має. Довіреність нотаріус посвідчував дома у позивача. Він передав гроші у сумі 10000 грн. в руки ОСОБА_5 , який відразу передав гроші позивачу. Позивач особисто дала йому ключі від гаража. ОСОБА_5 був адекватний, в іншому випадку нотаріус не посвідчив би довіреність. На підставі довіреності він переоформив автомобіль на себе. Коли переоформлював авто ОСОБА_5 ще був живий.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила, що вона була присутня при підписанні довіреності дома у ОСОБА_5 . ОСОБА_5 був хворою людиною, прикутий до ліжка. Під час підписання довіреності були присутні 5 осіб: вона, її чоловік, нотаріус, ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 . Гроші передавались при нотаріусі. ОСОБА_5 адекватно все сприймав.

Заслухавши позивача, представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого 31.01.1967 Кремінським районним бюро ЗАГС Луганської області, ОСОБА_5 (російською мовою) та ОСОБА_1 (російською) одружились 31 січня 1967 року , актовий запис № 18. Присвоєні прізвища після реєстрації одруження: чоловікові - ОСОБА_5 , дружині - ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддю Територіального сервісного центру № 4442 Регіонального сервісного центру в Луганській області МВС України № 31/12/4442-1221 від 25.07.2018, згідно Єдиного державного реєстру МВС України автомобіль марки ВАЗ 2105, синього кольору, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , куз. № НОМЕР_3 , з 13.06.1984 року був зареєстрований за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 16.09.2016 року вказаний автомобіль, згідно з дорученням від 06.09.2016 року та договором купівлі-продажу, укладеним у ТЦС № 4442 м. Сєвєродонецьк, було перереєстровано на гр. ОСОБА_3 .

Згідно з копією довіреності від 06.09.2016, посвідченої державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 або ОСОБА_4 , кожен з яких може діяти самостійно, продати належний йому на підставі технічного паспорту ТЗ НОМЕР_4 , виданого МРЕВ м. Лисичанська Ворошиловградської області 13 червня 1984 року автомобіль марки ВАЗ-2105, рік випуску 1981, колір голубий, двигун № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , шасі № НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований у МРЕВ м. Лисичанська Ворошиловградської області 13 червня 1984 року.

Згідно з копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2016 року № 4442/2016/073361.16.09.2016 року ОСОБА_5 , який діє в особі ОСОБА_4 продав ОСОБА_3 належний йому автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зазначений договір був зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4442, про що зроблено відповідне позначення на договорі.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 06.10.2016 Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1670.

Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2019 у справі № 428/15927/18, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Згідно з постановою Луганського апеляційного суду від 03.12.2019, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на наявність у ОСОБА_5 необхідного обсягу цивільної дієздатності і його вільне волевиявлення під час укладення оспорюваного правочину, а також про вчинення правочину відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (зі змінами). В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін.

Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу недійсності правочину, на підставі якого було переоформлено право власності на автомобіль на відповідача. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що її чоловік ОСОБА_5 за життя - 06.09.2016 підписав довіреність на ім`я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не усвідомлюючи при цьому значення цих дій, перебуваючи у безпорадному стані. Внаслідок чого позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2016, який було укладено у ТСЦ № 4442 м. Сєвєродонецька, на підставі вказаної довіреності від 06.09.2016 року. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути їй в натурі вищевказаний транспортний засіб ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач обґрунтовує безпорадний стан свого чоловіка ОСОБА_5 під час підписання ним довіреності на ім`я відповідачів від 06.09.2016 тим, що починаючи з 2008 року він хворів на різні захворювання, у 2013 році переніс інфаркт, після якого у нього виявили елементи сенсомоторної афазії, енцефалопатію. Тобто позивач вважає, що її чоловік не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. При цьому позивачем суду надані численні копії епікризів, виписки із амбулаторних карт, результати медичних обстежень, тощо.

Положення статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Викладене вище узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14. Ці правові позиції є незмінними і Верховний Суд у своїх рішеннях від цих правових позицій не відступав.

Отже, посилання позивача на те, що її чоловік підписував довіреність перебуваючи у безпорадному стані, не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження цих обставин позивачем або її представником суду не надано доказів.

Так, у судовому засіданні на пропозицію суду заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення наявності безпорадного стану її померлого чоловіка на момент укладення правочину позивач та її представник відмовились. Ураховуючи, що для встановлення такого стану потрібні спеціальні знання, якими суд не володіє, суд позбавлений можливості надати належну оцінку медичній документації наданій позивачем.

Отже, окрім пояснень позивача та медичної документації, суду не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які посилається позивач у своєму позові, зокрема висновку експертизи, показань свідків, тощо, а тому суд вважає, що ці обставини не доведені позивачем належними, допустимими та достатніми доказами.

Також суд звертає увагу на те, що позивач просить суд визнати недійсним правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору на відповідача ОСОБА_3 , а саме договір купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2016 року № 4442/2016/073361.16.09.2016 року, зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4442. Водночас у своєму позові позивач зазначає про недійсність такого правочину як довіреність від 06.09.2016, посвідчену державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., однак у своєму позові не ставить питання про визнання цього правочину недійсним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до п. 5, 15, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» дискусійним і таким, що потребує дослідження, є питання щодо кола осіб, які можуть брати участь у справах про визнання правочинів недійсними. Зі змісту ст. 215, 216 ЦК України вбачається, що заперечувати дійсність правочину в судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа. ЦК не містить визначення поняття «заінтересована особа», тобто залишає його оціночним. Тому слід враховувати, що заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

В судовому засіданні з наданих матеріалів справи було встановлено, що спірний автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 не є, оскільки він набутий чоловіком позивача на підставі договору дарування у 1984 році і є роздільним майном ОСОБА_5 , який мав право як одноособовий власник відчужувати, розпоряджатись та користуватись цим майном на власний розсуд.

У зв`язку з цим, під час вирішення даного спору, суд доходить висновку, що права позивача ОСОБА_1 в оспорюваному договорі жодним чином порушені не були.

Вказані обставини встановлені рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2019 у справі № 428/15927/18 та постановою Луганського апеляційного суду від 03.12.2019, а отже, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Таким чином, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, позивач не довела належними, допустимими та достатніми доказами, що правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору на відповідача ОСОБА_3 є недійсним, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачами не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_8 ;

- відповідач: ОСОБА_3 : місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_9 ;

- відповідач: ОСОБА_4 : місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_10 .

Повне рішення складено 07.12.2020 року.

Суддя І. С. Посохов