Справа №443/1453/18
Провадження №2/443/472/20
УХВАЛА

судового засідання

07 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії надійшла до суду 20.08.2018.

Провадження у справі відкрито 11.10.2018.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г. для цього судового провадження.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявила клопотання про допуск до участі в справі в якості її представника по дорученню Колтоновського О.О..

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав клопотання позивачки, оскільки він має вищу юридичну освіту, являється фахівцем в галузі права, дана категорія справ відноситься до малозначних.

В судовому засідання представник відповідача адвокат Цюмрак М.Д. заперечив клопотання, оскільки ОСОБА_3 не є професійним адвокатом.

Суд , вислухав позиції сторін , прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

При цьому, 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким внесено зміни до Конституції України, зокрема, доповнено Конституцію статтею 131-2, відповідно до частини першої, третьої та четвертої якої для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура та виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 16-1розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Вказана справа, як вбачається із змісту позовної заяви, не виникає з трудових відносин, а також не є малозначною, призначена до розгляду у судовому засіданні у загальному порядку, відтак, представником не може бути особа, яка не є адвокатом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому, Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти ОСОБА_2» від 19.06.2001 року).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 не є професійним адвокатом.

За вищенаведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у допуску до участі по справі в якості представника позивача за довіреністю ОСОБА_3 ..

Враховуючи викладене та керуючись ст.19, 60.62 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Відмовити у допуску ОСОБА_3 як представника позивача ОСОБА_1 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу у даній справі ОСОБА_1 , що вона має право на професійну правничу допомогу адвоката, повноваження якого мають бути підтверджені довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України« Про адвокатуру і адвокатську діяльність » ( ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення на неї можуть бути викладені при оскарженні рішення суду.

Суддя: Р.Г. Равлінко