Справа № 524/7394/19
Провадження №2-о/524/14/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого - судді - Нестеренка С.Г., при секретарі Бельченко Н.Л., за участі: представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника заінтересованих осіб: - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування, та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради - Ольшанської В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ) про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 із заявою у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити йому на строк у три місяці:

- перебувати в місці спільного проживання разом із ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5 .;

- наближатися на 100 метрів до місця проживання заявника та її сина ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити наближення на 100 метрів до місця навчання ОСОБА_5 - Кременчуцького ліцею №4 КНВК «Кремінь»;

- заборонити наближення на 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити наближення на 100 метрів до місця частого відвідування ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5 , а саме дачного будинку на ділянці АДРЕСА_4 .

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 07 вересня 2002 року, шлюб було розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18 вересня 2019 року.

Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що ОСОБА_3 допускає систематичне домашнє насильство стосовно неї в присутності неповнолітнього сина, перебуваючи у нетверезому стані влаштовує сварки, ображає, застосовує фізичне та психологічне насильство, зокрема 20 липня 2019 р. ОСОБА_3 в присутності неповнолітнього сина було здійснено фізичне насильство над нею, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження у вигляді посттравматичних підшкірних гематом обох стегон, верхніх кінцівок, забою м`яких тканин голови. Вказала, що на даний час триває досудове розслідування за умисне нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , де свідком проходить її син.

Вважала, що така поведінка зі сторони батька вкрай негативно впливає на фізичний та психологічний стан дитини.

Оскільки насилля з боку колишнього чоловіка не припиняється, заявник посилається на вимушеність звернення до суду із завою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, залучено учасників справи.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року залучено до участі у справі заінтересованими особами Службу у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заяву підтримали та просили її задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини і підстави, які були викладені у заяві. Відмовилися від забезпечення явки неповнолітнього сина заявника до суду для його допиту як свідка з посиланням на його стан здоров`я та відповідні медичні рекомендації, а також від допиту як свідка психолога, який надавав висновки щодо психологічного стану сина, від надання медичних документів про стан здоров`я неповнолітнього сина.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 із заявою не погодилися, вважаючи її необґрунтованою, пов`язували подання даної заяви як примус зі сторони заявника внаслідок наявної у суді цивільної справи про поділ майна подружжя, де наявний спір щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 та їх неповнолітній син, а також, що заявник поданням заяв до органу поліції з приводу дій створює штучні підстави для позбавлення його батьківських прав стосовно сина.

ОСОБА_3 пояснив, що мав місце факт сварки, коли він у спірній квартирі, яка придбана у шлюбі, висипав відро зі сміттям, яке не було своєчасно винесено. Факт заподіяння тілесних ушкоджень заявнику ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_3 не підтвердив.

Представник заінтересованих осіб: виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування, та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради - Ольшанська В. С . із заявою не погодилася, посилаючись на відсутність фактів домашнього насилля зі сторони ОСОБА_3 стовно колишньої дружини та сина.

Представник заінтересованої особи - Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області у судове засідання не прибув, керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення заявника, її представника, заінтересованих осіб, їх представників, свідчення свідка, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебували у взятому між ними зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2002 року, який було розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука 18 вересня 2019 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за № 524/4518/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу що не заперечувалося учасниками справи та їх представниками.

Від шлюбу заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З цього рішення постає, що судом було встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 припинили остаточно сімейно-шлюбні відносини у липні 2019 року по причині різних характерів, поглядів на життя, вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого між подружжям виникали сварки, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного.

Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Станом на день ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу спір щодо визначення місця проживання дитини між подружжям був фактично відсутній.

Крім того, суд звертає увагу учасників справи, що у позовній заяві про розірвання шлюбу заінтересована особа (позивач у справі про розірвання шлюбу) ОСОБА_3 вказує своє зареєстроване місце проживання як: АДРЕСА_5 .

Як встановлено у судовому засіданні, і таке не заперечувалося заявником та заінтересованою особою ОСОБА_3 , фактично заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 та їх неповнолітній син ОСОБА_5 станом на час ухвалення рішення судом про розірвання шлюбу проживали однією сім`єю у кв. АДРЕСА_1 , де заявник та її неповнолітній син є зареєстрованими, а заінтересована особа ОСОБА_3 не є зареєстрованим та після розірвання шлюбу проживає у цій квартирі періодично.

Станом на день розгляду даної справи заявник та її неповнолітній син продовжують проживати у вказаній квартирі.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності заявнику на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2016 року, тобто була придбана у час, коли заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 не зверталися до органу опіки та піклування та/або суду із заявою або позовною заявою про визначення способу та порядку участі батька у вихованні їх неповнолітнього сина, визначення його місця проживання.

Щодо доводів заявника та її представника з приводу систематичного вчинення дій заінтересованою особою ОСОБА_3 стосовно заявника та неповнолітнього сина у вигляді фізичного та психологічного насильства (домашнє насильство) суд виходить з наступного.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено терміни та поняття, зокрема:

2) дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

4) економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

5) запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

10) програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків;

11) програма для постраждалої особи - комплекс заходів, спрямованих на позбавлення емоційної залежності, невпевненості у собі та формування у постраждалої особи здатності відстоювати власну гідність, захищати свої права у приватних стосунках, у тому числі за допомогою уповноважених органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

12) протидія домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на припинення домашнього насильства, надання допомоги та захисту постраждалій особі, відшкодування їй завданої шкоди, а також на належне розслідування випадків домашнього насильства, притягнення до відповідальності кривдників та зміну їхньої поведінки;

13) профілактичний облік - здійснення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України організаційно-практичних заходів щодо контролю за поведінкою кривдника з метою недопущення повторного вчинення домашнього насильства, за дотриманням ним тимчасових обмежень його прав та виконанням обов`язків, покладених на нього у зв`язку із вчиненням домашнього насильства;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

15) сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;

16) терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства;

17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що:

2. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

3. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

4. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

З матеріалів справи постає, що 20 серпня 2019 року до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України щодо заподіяння тілесних ушкоджень та зареєстровано кримінальне провадження за № 0002818, досудове розслідування у якому здійснює слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП у Полтавській області.

Станом на день розгляду справи досудове розслідування не є закінченим.

Під час розгляду справи заінтересованою особою ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_4 не було спростовано доводи заявника ОСОБА_1 щодо подій, які мали місце 20 липня 2019 року близько 03 год. 00 хв. ночі, коли ОСОБА_3 повернувся до вказаної вище квартири у м. Кременчук та у результаті сварки, яка виникла між ним та заявником, останній були заподіяні тілесні ушкодження у присутності неповнолітнього сина, що стало підставою для ОСОБА_1 для подання заяви про вчинення злочину.

Заявник ОСОБА_1 зверталася 25 липня 2019 року та 02 серпня 2019 року за медичною допомогою до лікарів ПП ЛДЦ «Арніка Плюс», де лікарями хірургом та невропатологом надані консультативні висновки по факту одержаних тілесних ушкоджень та їх наслідків.

Крім того, у судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_3 визнав факт сварки між ним та колишньою дружиною у серпні 2019 року, коли у квартирі за їх постійним місцем проживання у м. Кременчук висипав сміття із відра, яке не було винесено із помешкання.

Не заслуговують уваги посилання заявника на вчинення ОСОБА_3 актів домашнього насилля стосовно неї та сина у грудні 2018 року та у травні 2019 року, оскільки заявник та її представник не надали належні і допустимі докази щодо наявності таких фактів. Так, заявник у судовому засіданні чітко не вказала в які саме дні грудня 2018 року були вчинені дії, їх характер та вид, посилаючись одночасно на 18, 19, 20 числа грудня 2018 року, і в решті зазначивши, що між нею та ОСОБА_3 виникла лише сварка з приводу належності квартири, яка є предметом окремого спору.

Також, заявник не вказала характер дій ОСОБА_3 , котрий, як пояснила у судовому засіданні, повернувся додому пізно вночі 01 січня 2019 року.

Крім того, заявник не обґрунтувала і не довела належними та допустимими доказами факт причетності ОСОБА_3 до викрадення її національного паспорту громадянина України.

За висновком суду факт звернення заявника до поліції на скорочений номер допомоги «102» 03 червня 2019 року з приводу сварки з ОСОБА_3 по причині явки останнього до квартири у м. Кременчук з невідомою для неї чоловіком не свідчить про здійснення ОСОБА_3 дій пов`язаних з домашнім насильством стосовно заявника та неповнолітнього сина.

Суд не приймає до уваги посилання заявника та її представника на висновки психолога - ФОП ОСОБА_8 щодо психологічного стану заявника та її неповнолітнього сина як на підставу підтвердження фактів систематичного вчинення ОСОБА_3 актів домашнього насилля.

При цьому, суд враховує, що, як постає з висновків психолога, суб`єктом звернення до психолога була представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , інтерв`ю у неповнолітнього ОСОБА_5 не відбиралося, будь-яка медична та/або інша документація стосовно заявника та сина щодо їх стану здоров`я не досліджувалася.

До того ж, суд враховує, що заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , незважаючи на відповідні роз`яснення суду, відмовилися у судовому засіданні від забезпечення явки неповнолітнього сина заявника до суду для його допиту як свідка з посиланням на його стан здоров`я та відповідні медичні рекомендації, які не були надані суду, а також від допиту як свідка психолога, який надавав висновки щодо психологічного стану заявника та її сина, від надання медичних документів про стан здоров`я неповнолітнього сина.

У судовому засіданні представник заінтересованих осіб: - виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування, та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради - Ольшанська В.С. зазначила, що заявник ОСОБА_1 не зверталася із відповідними заявами до виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради та Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді із заявами про вчинення колишнім чоловіком актів домашнього насильства та надання допомоги, а також застосування супроводу, що не заперечувалося заявником та її представником.

Суд приймає до уваги посилання заінтересованої особи ОСОБА_3 щодо того, що він продовжує проживати із заявником та неповнолітнім сином у квартирі, що знаходиться у м. Кременчук після розірвання шлюбу, періодично не проживає з ними внаслідок перебування на роботі в іншому населеному пункті за основним місцем роботи, а також, що восени 2019 року після подання заявником заяви про застосування обмежувального припису вони разом проводили спільне дозвілля: зустрічі з друзями, матір`ю заявника, що не було спростовано заявником та її представником.

Крім того, у судовому засіданні 08 січня 2020 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представник заінтересованої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтвердили факт перебування неповнолітнього сина ОСОБА_5 на канікулах у родичів ОСОБА_3 .

Суд також констатує відсутність безпосередніх негативних дій ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 у їх особистому спілкуванні, які свідчили б про неправомірне незаконне застосування фізичної сили чи психологічного тиску, інших дій економічного характеру, а також дій щодо приниження честі та гідності сина як людини.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 19 Конвенції про права дитини передбачено, зокрема, що держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури.

З огляду на встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки встановлені два факти домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 стосовно заявника та неповнолітнього сина, що мали місце у липні та серпні місяцях 2019 року та які не призвели до тяжких незворотних наслідків щодо стану здоров`я заявника та її неповнолітнього сина, суттєвої зміни їх укладу життя, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення у подальшому ризиків настання тяжких наслідків для заявника ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_5 , враховуючи обставини, які свідчать про продовження між ними, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, фактичних сімейно - родинних відносин, відсутності негативної поведінки ОСОБА_3 стосовно заявника та сина у період часу з серпня 2019 року по час розгляду справи.

Звідси, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви.

У відповідності ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319, 350-1 - 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 (у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 ) у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, код ЄДРПОУ №04057287, місце знаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, площа Перемоги, буд. № 2.

Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, , місце знаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, пров. Льва Толстого, буд. № 38.

Кременчуцький ВП ГУ НП в Полтавській області, місце знаходження: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. 29 вересня, буд. № 6.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили у випадку неподання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: