Справа № 755/8142/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Згідно заявлених вимог, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, що стягуються на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 33 186,01 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2007 року до 02 грудня 2019 року. Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 755/21375/13 призначено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу), проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини. Після постановлення рішення сторони примирились та продовжили проживати разом сім`єю до 29 липня 2018 року. Позивач був обізнаний про свій обов`язок утримувати свою доньку, тому під час спільного прожиття з дружиною та донькою, ОСОБА_1 добросовісно виконував обов`язки, покладені на нього вищезазначеним рішенням суду, оплачуючи на дитину навіть більше ніж чверть свого заробітку (одяг, харчування, відпочинок, тощо). Зазначає, що ним самостійно були оплачені спільні поїздки його, дружини та доньки з метою відпочинку за кордон, в жовтні 2017 року були сплачені аліменти на користь його доньки в розмірі 2000,00 грн, час від часу оплачував харчування доньки в дитячому садку, з метою оздоровлення та відпочинку оплатив доньці путівку до ДОТ «Каштан» на першу зміну 2018 року, повністю оплачував ремонт автомобіля, яким користувалась відповідач. Лише 29 липня 2018 року відповідач подала до органу ВДВС виконавчий лист, який вона отримала 27 листопада 2013 року, щодо стягнення з позивача аліментів. Відразу після прийняття рішення про припинення сімейних відносин позивач звернувся до свого роботодавця із заявою про відрахування з 01 серпня 2018 року на користь відповідача аліментів на утримання дитини. Про факт виникнення заборгованості по сплаті аліментів на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року у справі № 755/21375, позивачу стало відомо 14 грудня 2018 року при особистому отриманні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року, відповідно до якого заборгованість нарахована за період з 03 вересня 2013 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року у справі № 755/19367/18 зазначений розрахунок заборгованості був визнаний неправомірним, а державний виконавець була зобов`язана усунути порушення права боржника. 25 квітня 2019 року представник позивача звертається до державного виконавця Голосіївського ВДВС ГТУЮ у м.Києві Гапонової І.Є. із заявою (вх. № 8983) про складення довідки-розрахунку заборгованості, зазначена заява залишилася без реагування державного виконавця.

27 травня 2019 року державний виконавець Голосіївського ВДВС ГТУЮ у м. Києві складає черговий розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, де припускається істотних арифметичних помилок, через що заборгованість позивача штучно та безпідставно завищується більш ніж на двадцять тисяч гривень. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі № 755/11166/19 дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні №56999324 були визнані неправомірними, також суд скасував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні №56999324.

27 січня 2020 року представник позивача в черговий раз звертається до Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про складення довідки-розрахунку заборгованості, яка залишилась без реагування. 28 лютого 2020 року представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца В.С. щодо не складення довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язати державного виконавця усунути порушені права боржника та стягнути з Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) судові витрати пов`язані з розглядом справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2020 року у справі № 755/3657/20 вищезазначену скаргу задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Проца В.С. щодо не складення довідки- розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324 та зобов`язано державного виконавця Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Проца В.С. усунути порушені права боржника ОСОБА_1 шляхом повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324. 24 квітня 2020 відповідач ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , взявши в шлюбі прізвище « ОСОБА_7 ». Оскільки станом на дату звернення з даним позовом до суду довідка-розрахунок не складена, позивачем самостійно проведено розрахунок заборгованості, за яким розмір заборгованості у період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2018 року становить 78792,67 грн. Оскільки позивач за власною заявою з серпня 2018 року сплачує аліменти через свого роботодавця, то поточної заборгованості по сплаті аліментів з серпня 2018 року по даний час він не має, заборгованість існує лише за період 01 серпня

2015 року по 01 серпня 2018 року, позивач вбачаєобґрунтовані підстави для часткового звільнення від заборгованості за сплату аліментів в період з 01 серпня 2015 року по

01 серпень 2018 року в розмірі 33 186,01 грн, які були витрачені ним на утримання доньки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 липня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 липня 2020 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чучковської А.В. про забезпечення позову відмовлено.

Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем ОСОБА_2 отримано 30 липня 2020 року, що підтверджується відстеженням поштового відправлення (а.с. 140-141).

Третьою особою Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 31 липня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.139-а).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннямист.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників

справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідач не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

Третя особа також не скористалася своїм правом на подання письмових пояснень.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між сторонами укладено шлюб (а.с.15), який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 02 грудня 2019 року (а.с.17).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року по справі № 755/21375/13 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03 вересня 2013 року до повноліття дитини.

На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на примусовому виконанні в Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Положеннями СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст. 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 22 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження №56999324.

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву головному бухгалтеру КЛ «Феофанія» про вирахування з його заробітної плати аліменти 25% з 01 серпня 2018 року (а.с.76)

Як убачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, станом на 30 листопада 2018 року заборгованість по аліментах становить 122 548,59 грн (а.с.77).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року у справі №755/19367/18 скаргу боржника ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби

м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гапонової Ірини Євгенівни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30 листопада 2018 року у виконавчому провадженні №56999324 та вказаний розрахунок заборгованості неправомірними; зобов`язано державного виконавця усунути порушені права боржника ОСОБА_1 (а.с.80-85)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року у справі №755/11166/19 скаргу боржника ОСОБА_1 задоволено, визнано дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві Гапонової І.Є. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року у виконавчому провадженні № 56999324 неправомірними та скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 травня 2019 року (а.с.89-94).

24 квітня 2020 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , у зв`язку з чим змінила прізвище ОСОБА_8 на ОСОБА_7 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2020 року у справі №755/3657/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича щодо не складення довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324, зобов`язано державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проца Віктора Степановича усунути порушені права боржника ОСОБА_1 шляхом повідомлення про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 56999324 (а.с. 98-102).

Відповідно до ч.3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 307/1186/17 (провадження № 61-452св18).

У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року.

Позивачу було достеменно відомо про рішення Дніпровського районного суду м.Києва по справі № 755/21375/13 від 15 листопада 2013 року щодо стягнення з нього аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Посилання позивача на спільне проживання сторін після постановлення рішення не може бути підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки не скасовує та не звільняє від зобов`язання сплати аліментів на утримання дитини.

Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.

Щодо послання позивача на оплату аліментів від 17 жовтня 2017 року в розмірі 2000,00 грн суд зазначає наступне.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки, заборгованість стягується та нараховується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», позивач має право надати державному виконавцю квитанції про сплату аліментів у відповідному розмірі, які враховуються виконавцем при розрахунку розміру заборгованості по аліментам.

Серед іншого, на обґрунтування свої вимог позивач долучив копії квитанцій на оплату харчування ОСОБА_9 за харчування в дитячому дошкільному закладі №377 в м.Києві.

Разом з тим, позивачем не долучено доказів на підтвердження відвідування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитячого дошкільного закладу №377 в м.Києві. Крім того, з наданих квитанцій не вбачається хто є платником зазначеного платежу.

Посилання позивача, як підставу для часткового звільнення від сплати аліментів, на оплату туристичних путівок та оплату путівки до дитячого оздоровчого табору, також не є обставиною, що має істотне значення в розуміння ч.2 ст. 197 СК України, та за своєю суттю є додатковими витратоми на дитину які не пов`язані з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Отже, з наданих до суду доказів не встановлено, що заборгованість в оскаржуваному розмірі виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України.

При цьому відповідачем викладена в позовній заяві вимога саме про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позивач не просить суд обчислити її розмір, як це передбачено ч.3 ст. 195 СК України, в разі виникнення відповідного спору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені доводи у їх сукупності, оцінюючи надані суду докази з позиції належності та допустимості, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 150, 180, 181, 195, 197 СК України, ст.ст.2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), третя особа - Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: м.Київ, вул.Ломоносова, 22/15), про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: