10.01.2020 Справа № 757/9792/18-ц
Номер справи 757/9792/18-ц
Номер провадження 2/756/1402/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Дрончак Д.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: Державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Радіонова Лідія Іванівна, Головне територіальне управління юстиції в особі Шостої київської державної нотаріальної контори м.Києва, про визнання недійсною нотаріальної заяви про відмову від прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_6 в лютому 2018 року звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання недійсною нотаріальну заяву ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_8 , яка ухвалою від 16.04.2018 року передана за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва .

В обґрунтування позову позивач вказує, що він перебував з 11.09.1963 р. у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Від шлюбу є двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Після смерті дружини, ОСОБА_8 була відкрита спадщина, а 07.06.2016 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Радіоновою Л.І. було заведено спадкову справу.

Відповідно до ст.ст.1223, 1261, 1267 ЦК України, вказує, що він як чоловік ОСОБА_8 , і ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_2 (дочка) є спадкоємцями першої черги і всі подали до нотаріуса відповідні заяви про прийняття спадщини.

Частина нерухомого майна, яка належала ОСОБА_8 , була за заповітом передана та оформлена на ОСОБА_2 , а саме :

-Квартира АДРЕСА_1 ;

-1/4 частка квартири АДРЕСА_2 .

Після оформлення майна за заповітом було розпочато процес переоформлення майна дружини, яке було зареєстровано за нею на праві власності, зокрема, на такі об`єкти нерухомої власності :

-квартири АДРЕСА_3 ;

-садовий будинок за адресою : АДРЕСА_4 ;

-земельна ділянка площею 0,0660 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14;

Стосовно спадкування зазначеного вище майна за законом між ними було досягнуто домовленості щодо справедливого розподілу Об`єктів ОСОБА_8 із врахуванням 1 ) вже успадкованої ОСОБА_2 нерухомості за заповітом, 2) того за чиї кошти придбавалося це майно та хто його фактично утримував, 3) фактичного користування майном.

Відповідно до досягнутих домовленостей, майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_8 (квартири №№ 117, 118, 119 , 120 за адресою АДРЕСА_5 та садовий будинок з земельною ділянкою в с. Гнідин, Бориспільського району) підлягало оформленню у власність сина - ОСОБА_4 . З початку у дочки не було жодних заперечень щодо оформлення спадщини таким чином і вона погодилася, що таке майно переходить у власність ОСОБА_4 .

При спробі оформити спадщину у відповідності до домовленостей розглядався варіант дарування його частки в спадковому майні сину - ОСОБА_4 . Однак, нотаріус повідомив про неможливість ним брати участь у спадкуванні з огляду на те, що при реєстрації шлюбу зі ОСОБА_8 він взяв прізвище дружини, однак не здійснив відповідних змін у своїх паспортних даних і все життя прожив із паспортом на прізвище « ОСОБА_6 ». Для того, щоб пришвидшити та спростити процес оформлення спадщини, нотаріус порадила написати заяву про відмову від своєї частки у спадщині, щоб не змінювати паспорт. Більше того, на момент вчинення відповідної юридичної дії, виходив з того, що нерухомість буде оформлена у відповідності до їхніх домовленостей на сина. Нотаріус повідомила про наслідки вчинення відповідної дії, які полягали у тому, що він відмовляється від своєї спадкової частки у Об`єктах ОСОБА_8 і це майно буде успадковуватися між його дітьми у відповідності до їх домовленості. Як розумів інших варіантів щодо оформлення спадщини не було і тому вимушений був написати заяву, запропоновану нотаріусом.

Після подачі заяви про відмову від своєї частки у спадковому майні дружини, дочка несподівано заявила, що не збирається сприяти оформленню нерухомості у власність ОСОБА_4 та буде претендувати на Ѕ всього спадкового майно, оскільки вже відмовився від свої частки і фактичних спадкоємців залишилося тільки двоє (вона та ОСОБА_4 ).

Після цього, ОСОБА_2 відмовилася від участі в спільному вирішенні питання розподілу спадщини та не з`являлась на погоджені зустрічі. Також зазначає, що направляв дочці та сину свої пропозиції щодо справедливого розподілу спадкового майна. Син не заперечував щодо прийняття його пропозицій, а дочка своєї відповіді не надала та перестала деякий час з ним спілкуватися.

Така різка зміна позиції та відхід від сімейних домовленостей зі сторони дочки призвели до гіпертонічної кризи, серцевого нападу, розбалансування регуляторної системи серцевого ритму, а згодом до запаленням судин правої кінцівки. На певний час це унеможливило його вільне пересування і лише в кінці листопада 2017 року стан трохи покращився, що надало можливість поспілкуватися з дочкою. Під час зустрічі дочка повідомила, що вона вже звернулася до суду із численними позовами щодо поділу спадкового майна і що по деяких справах вже проведені судові засідання.

Оскільки на даному етапі не вдається досягти домовленостей в позасудовому порядку, а розгляд судових справ за позовами, поданими ОСОБА_2 вже призначено, то для захисту своїх порушених прав вимушений також звернутися до суду.

Із поданих ОСОБА_2 позовів вбачається, що вона претендує не тільки на Ѕ частку Об`єктів ОСОБА_8 , але й на Ѕ усього майна, власником якого є він. Однак, відмовляючись від своєї частки у спадщині, не був попереджений нотаріусом про те, що його заява може стосуватися також нерухомого майна, яке знаходиться у його власності. Навіть не міг подумати, що мова йде про якесь інше майно, окрім того, дані про яке були надані нотаріусу станом на дату відмови. Разом з тим, на прохання надати копію своєї заяви було отримано в офісі нотаріуса відмову.

Зазначає, що фактично при написанні заяви був двічі обманутий і введений в оману: 1) своєю дочкою (оскільки відмовлявся за умови подальшого безперешкодного оформлення нею нерухомості на сина) та 2) нотаріусом (щодо дійсних наслідків вчинених ним дій). В подальшому також довідався, що відмова була далеко не єдиним варіантом вирішення проблеми з різними прізвищами у паспорті та в свідоцтві про одруження. Так, згодом звернувся до суду щодо встановлення факту і судовим рішенням було визнано, що Струлєв О.П. та ОСОБА_6 є однією й тією ж особою.

При написанні заяви нотаріусу мав на увазі виключно те, що відмовляється від своєї частки у майні, яке було зареєстровано за ОСОБА_8 , а саме:

- квартири АДРЕСА_5 ;

- садовий будинок за адресою: АДРЕСА_4 ;

- земельна ділянка площею 0,0660 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_14;

- садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_10 .

Що стосується іншого майна, яке зареєстровано за ним на праві власності, то своєї відмови від прийняття спадщині в цій частині не давав. До того ж і потреби у цьому ніякої не було, оскільки стосовно об`єктів, які були зареєстровані на його прізвище, не могло виникнути проблем щодо розпорядження ними.

Зазначає, що вимушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки подав заяву про відмову від частки у спадщині з метою пришвидшення її оформлення та з розумінням того, що це є єдиний можливий спосіб і що ця відмова стосується виключно об`єктів ОСОБА_8 . Однак, потім замість того щоб виконати досягнуті домовленості дочка звернулася до суду із позовами, в яких просить оформити за нею Ѕ власності на все майно (і те, яке було оформлене на дружину, і те, що оформлене на нього).

З огляду на вищезазначене, вважає, що його заява, якою відмовився від прийняття спадщини має бути визнана судом недійсною.

Посилаючись на ст.ст. 202 ч.1, ч.3 ст.203 , ч.1 ст.229 ЦК України, п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає, що ним було помилково подано заяву без розуміння її дійсних наслідків, прав та обов`язків сторін, які виникнуть після її подачі нотаріусу.

Вказує, що Верховний Суд України в постанові від 27.04.2016 р. у справі № 6-372цс16 зазначає що «сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору ... та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи ..., суд повинен установити: вік позивача, його стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі... ».

Тобто, факт підписання заяви про відмову від прийняття спадщини не може слугувати виключним та належним доказом відсутності дефекту волі з його сторони та обізнаності щодо її дійсного змісту.

Повідомляє суд про готовність до примирення та справедливого розподілу нерухомого майна.

Просить суд визнати недійсною нотаріальну заяву ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_8 .

Ухвалою від 30.05.2018 відкрито провадження по справі, розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

20.06.2018 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов. Відповідно до якого заперечувала проти задоволення позову з посиланням на те, що з 11.08.1963 до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батьки перебували в шлюбі, при реєстрації шлюбу батько взяв прізвище матері ОСОБА_4 , проте паспорт з прізвищем ОСОБА_4 не отримав і протягом життя користувався колишнім дошлюбним прізвищем ОСОБА_6 .

У зв`язку з цим при оформленні спадщини після смерті матері, у нього виникли проблеми. Чоловіком покійної ОСОБА_8 значився ОСОБА_6 , ОСОБА_6 жодного відношення до неї не мав.

Зазначає, що нотаріусом були дотримані всі вимоги передбачені порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивачу під час написання заяви про відмову від спадщини було чітко та зрозуміло роз`яснено нотаріусом положення ст.ст.1218, 1231, 1232, 1233, 1241, 1267, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України. При поданні заяви про відмову від спадщини нотаріусом роз`яснювались позивачу наслідки подання такої заяви, те, що відмова від права на прийняття спадщини стосується всього майна, що належить спадкодавцю.

Також вказує, що ОСОБА_6 є юридично обізнаною людиною, має вищу освіту, є кандидатом наук, займав високі керівні посади на підприємствах. До теперішнього часу являється засновником, інвестором, директором багатьох фірм, в штаті яких є та працюють кваліфіковані юристи. Позов вважає безпідставним та просить відмовити в його задоволенні.

10.08.2018 відповідач ОСОБА_4 подав заяву про визнання позову в якій підтверджує, що ОСОБА_6 подав заяву про відмову від частки у спадщині з метою пришвидшення її оформлення та з розрахунку того, що це є єдиний можливий спосіб, що стосується виключно, об`єктів, зареєстрованих за ОСОБА_8 .

Ухвалою суду до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено ГТУЮ в м.Києві в особі шостої Київської державної нотаріальної контори, представник якого подав письмові пояснення та просив суд проводити розгляд справи без їх участі.

Шоста Київська державна нотаріальна контора направила спадкову справу щодо майна ОСОБА_8 та просили суд проводити розгляд справи без їх участі.

Третя особа державний нотаріус шостої Київської державної нотаріальної контори в судові засідання не з`являлася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі третіх осіб.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявляла клопотання про закриття провадження по даній справі з посиланням на те, що сторони між собою уклали угоду по розподілу спадкового майна та спільної сумісної власності, яка затверджена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.04.2019 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, відповідно до якої сторони розподілили майно, та зобов`язалися відмовитися від своїх позовів, що знаходяться в судах.

Представник позивача та відповідача ОСОБА_4 заперечували проти даного клопотання посилаючись на наявність спору та на те, що відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною та наполягали на розгляді справи. Судом з метою надання доступу до правосуддя та дотримання ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відмовлено у задоволенні клопотання.

Вислухавши пояснення представників сторін та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 та після її смерті відкрилася спадщина.

До кола спадкоємців першої черги щодо майна померлої належать її чоловік позивач по справі та діти відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).

Відповідно до ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття

Як убачається з копії спадкової справи стосовно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 подав заяву про прийняття спадщини після смерті дружини, в якій зазначив також спадкоємців дітей.

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та після одруження подружжю присвоєні прізвища ОСОБА_4 та відповідно ОСОБА_8 .

07.06.2016 року ОСОБА_9 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері за заповітом. Також в своїй заяві указала про обов`язкову частку у спадщині чоловіка померлої ОСОБА_10

09.06.2016 до нотконтори також була подана заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті матері.

Як убачається з копії спадкової справи 09.06.2016 ОСОБА_6 подав заяву про відмову від належної йому частки спадкового майна, яке залишилося після смерті дружини ОСОБА_8 .

У вказаній заяві зазначено, що зміст ст.60-65, 70 СК України та ст.71 Закону «Про нотаріат», йому нотаріусом роз`яснено. На отримання свідоцтва про право власності не претендує.

У вказаній заяві відображено, що йому роз`яснено, що його заява про відмову від належної йому частки спадкового майна може бути ним відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Зміст ст.ст.225, 229-231, 233, 1273, 1274, 1275 ЦК України нотаріусом йому роз`яснено, про що свідчить у заяві підпис ОСОБА_6 . Окрім того, 09.06.2016 ОСОБА_6 відкликав заяву про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 подану ним 07.06.2016 року.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст.76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з умов мирової угоди від 18.04.2018 року, яка затверджена ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.04.2019 року ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнаючи той факт, що усі сторони є спадкоємцями першої черги за законом, а саме ОСОБА_6 є чоловік, який пережив спадкодавця, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми спадкодавця, враховуючи те, що сторони є між собою родичами першого ступеню споріднення, а саме, батьком, сином та дочкою (відповідно рідним братом та сестрою, зважаючи на те, що після смерті спадкодавця інших спадкоємців окрім сторін немає (як за законом, так і за заповітом), беручи до уваги ту обставину, що ОСОБА_6 , окрім права на спадкування має також право на спільну сумісну власність у спадковому майні, яке було набуте під час їх шлюбу із спадкодавцем , враховуючи те, що сторони досягли згоди про реалізацію права на спадкування кожного з них шляхом добровільного розподілу цілісних об`єктів нерухомості, частки в яких є об`єктами спадщини після смерті спадкодавця на взаємних поступках вирішили питання про розподіл спадкового майна по об`єктах нерухомості.

Як встановлено в судовому засіданні зі слів представників сторін та ОСОБА_2 умовами мирової угоди сторони розподілили спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.

Системний та логічний аналіз вказаних положень процесуального закону дає змогу дійти висновку про те, що визначаючи спосіб захисту прав, суд має забезпечити ефективність такого захисту, тобто відновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. Позивач просить суд визнати недійсною нотаріальну заяву ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_8 . Однак сторони вирішили питання про розподіл спадщини та судом затверджена мирова угода ухвалою від 19.04.2019 року. Тобто, судом не встановлено порушення прав позивача, які б підлягали захисту в судовому порядку, а тому суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_6 (ІПН - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 ) до ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_12 ), ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_13 ), третя особа: Державний нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Радіонова Лідія Іванівна (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Інститутська, буд.13-а), Головне територіальне управління юстиції в м.Києві особі Шостої київської державної нотаріальної контори, про визнання недійсною нотаріальної заяви про відмову від прийняття спадщини- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 січня 2020 року.

Суддя Н.О. Яценко