ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2264/19 Номер провадження 22-ц/814/64/20Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Баликової Наталії Іванівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 11:37:59 год. до 11:50:20 год.; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 24 вересні 2019 року) у справі за позовом Комунального підприємства «Житлово - експлуатаційна організація №2" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради звернулося до суду з вказаним позовом, просило визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивовані не проживанням відповідачів за місцем реєстрації більше шести місяців без поважних причин.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2019 року позов задоволено: визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Баликова Н.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті дав неправильну оцінку фактичним обставинам і доказам, долученим у справу, а тому зробив помилковий висновок щодо непроживання відповідачів у квартирі без поважних причин понад шість місяців.

Зокрема, суд не дав належної оцінки технічному стану квартири і тому факту, що відповідач ОСОБА_4 був вимушений заробляти кошти за кордоном для того, щоби привести квартиру до стану, приданого для проживання.

У відзивах на апеляційну скаргу Управління майном комунальної власності міста Полтави та КП «ЖЕО №2» навели свої заперечення на доводи апеляційної скарги та, стверджуючи про їх необґрунтованість, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , площею 23,1 кв.м. перебуває у власності територіальної громади м. Полтави (комунальна власність).

Згідно довідки КП «ЖЕО № 2» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: з 22.06.1990 року ОСОБА_1 як квартиронаймач та з 28.03.2012 року ОСОБА_2 як квартирант (а.с.13).

Відповідно до актів огляду (обстеження) від 22.10.2018 року, 22.01.2019 року, 04.04.2019 року квартири АДРЕСА_1 , виявлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час (більше шести місяців) не проживають за вказаною адресою. Відомості про місце перебування даних осіб невідомі (а.с.14-16).

Згідно звіту за результатами технічного огляду на відповідність державним стандартам та будівельним нормам технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 в цілому і в окремих його частинах - працездатний та обмежено працездатний. Квартира АДРЕСА_1 придатна для подальшої експлуатації після проведення капітального ремонту та підключення до квартири всіх основних інженерних мереж (опалення, водопостачання, каналізація, електропостачання, газопостачання) (а.с.158-174).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач у підтвердження заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Спірні правовідносини врегульовані нормами житлового та цивільного законодавства України.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).

Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст. 8 Конвенції.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Приписами ст.43, ст.44 ЦПК України на учасників справи покладений обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України відповідач зобов`язаний подати свої докази суду разом з поданням відзиву, про неможливість подання певного доказу відповідач має повідомити письмово суд.

За нормою частини третьої ст.367 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які не були надані суду першої інстанції у виняткових випадках, коли неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Факт непроживання у спірній квартирі понад шість місяців відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не заперечували.

В обґрунтування поважності причин непроживання у спірній квартирі ОСОБА_1 посилався на технічний стан помешкання, який унеможливлює проживання у ньому, у зв`язку з чим він був вимушений працювати за кордоном для того, щоб заробити кошти на ремонт квартири.

У підтвердження зазначених обставин ним подано суду світлокопії сторінок паспорту (а.с.95), Свідоцтво про доручення виконання робіт іноземною мовою без перекладу (а.с.97), а також звіт за результатами технічного огляду на відповідність державним стандартам та будівельним нормам технічний стан будівельних конструкцій та інженерних мереж квартири АДРЕСА_1 (а.с.158-174). Окрім того, заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.77-80, ст.89 ЦПК України правомірно визнав Свідоцтво про доручення виконання робіт неналежним доказом.

Стосовно дій суду першої інстанції щодо вирішення питання про допит свідків слід відмітити, що твердження апеляційної скарги про допущені порушення норм процесуального закону суперечать матеріалам справи, так як суд задовольнив клопотання про допит свідків, провів допит свідків, які з`явилися у судове засідання. Неявка у судове засідання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які були належним чином викликані до суду першої інстанції (а.с.136,137, 149, 150), не повідомили про наявність об`єктивних перешкод для явки до суду, не може бути підставою для їхнього допиту у суді апеляційної інстанції.

Твердження апеляційної скарги про неправомірні дії допитаного судом свідка ОСОБА_5 , мешканця сусідньої квартири, про зацікавленість допитаних свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є припущенням відповідача, яке не підтверджене жодним доказом. Допит вказаних свідків проведений у відповідності до положень ч.8 ст.223 ЦПК України.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме відповідач ОСОБА_1 не забезпечив належне утримання квартири.

КП «ЖЕО №2» як уповноважений представник власника житла визнав той факт, що квартира не є придатною для проживання, проте у справу не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів (ст.77-80 ЦПК України), що такий технічний стан квартири є наслідком невиконання наймачем обов`язків за договором найму жилого приміщення або ж обов`язків, передбачених ч.2 ст.78 ЖК УРСР.

КП «ЖЕО №2» також не надано належних і допустимих доказів того, що відповідачі вчиняли умисні дії, наслідком яких стало руйнування та/або ж псування спірної квартири.

Отже, за умови доведеності і визнання учасниками справи того факту, що квартира не є придатною для проживання, за відсутності доказів винності наймачів у такому стані житла, а також даних про наявність у них іншого житла, слід зробити висновок, що непроживання відповідачів у квартирі було обумовлене поважними причинами, і у такій ситуації задоволення позову становитиме непропорційне втручання у їхнє право на житло.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Баликової Наталії Іванівни, представника ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Комунальному підприємству «Житлово - експлуатаційна організація №2" відмовити за недоведеністю у задоволенні позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 09 січня 2020 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов