КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 369/12594/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13590/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Пінкевич Н.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

1 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: Перша Київська державна нотаріальна контора, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Центр надання адміністративних послуг при Києво-Святошинській районній державній адміністрації про визнання недійсними договорів дарування,-

В С ТА Н О В И В :

У вересні 2019 року позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування.

27 січня 2020 року позивачі подали заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку земельної ділянки площею, 0,07 га, кадастровий номер: :01:006:5006, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_1 , на підставі правочину дарування, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-323 від 08 серпня 2014 року та Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-326 від 08 серпня 2014 року.

В обґрунтування заяви посилаються на те, щоу випадку не забезпечення позову, відповідач може відчужити спірне майно, що в подальшому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року заяву позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

У забезпечення позову накладено арешт на Ѕ частку земельної ділянки площею, 0,07 га, кадастровий номер: :01:006:5006, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-323 від 08 серпня 2014 року ; Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованої на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору дарування, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-326 від 08 серпня 2014 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що задовольняючи заяву позивачів про забезпечення позову у визначений спосіб, суд першої інстанції порушив інтереси неповнолітньої дитини (на час постановлення ухвали, вона була неповнолітньою), вважає, що за відсутності оспорюваних договорів чи інших документів вирішено питання про накладення арештута не перевірив, чи дійсно між сторонами і учасниками справи є спір, оскільки позивачі не були і не є стороною угод (оспорюваних договорів дарування) та власниками оспорюваного майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, що призведе до необхідності вжиття позивачем додаткових заходів для поновлення своїх прав у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним та ґрунтується на законі.

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст.149 ЦПК України, суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом, або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до частини 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення, або ефективного захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2019 року позивачі звернулися з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування, предметом якого є оспорювання законності договорів дарування - Ѕ частини земельної ділянки площею 0,07 га., кадастровий номер: :01:006:5006, за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-323 від 08 серпня 2014 року та Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , посвідчено Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10-326 від 08 серпня 2014 року.

В заяві про забезпечення позову, позивачі просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме Ѕ земельної ділянки площею 0,07 га., кадастровий номер: :01:006:5006 та Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зазначали, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як власник спірного майна, може розпорядитися ним, зокрема відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами належними доказами не доведено наявності наміру відповідача відчужити належне йому майно з метою уникнення виконання рішення суду, правильність висновків суду першої інстанції щодо накладення арешту на нерухоме майно не спростовують, оскільки обраний позивачами вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельну ділянку та житловий будинок спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, а заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Обраний позивачами вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 лютого 2020 року - залишити без зміни.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 4 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді