РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Даніловської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полігас В.М. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі: основний борг 24 500 грн., відсотки за користування коштами 21 847,16 грн., три проценти річних 3 711, 25 грн., інфляційні витрати 34 870,85 грн., витрати на правничу допомогу 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17.06.2014 позивач ОСОБА_1 надала у борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 400 гривень, про що відповідачем була написана відповідна розписка. Крім того, відповідачеві в подальшому було надано в борг ще кошти в розмірі 2 500 гривень (23.09.2014) та 5 000 рублів (06.10.2014). В результаті чого загальний розмір заборгованості складав 30 000 гривень.

Відповідач на виконання взятих на себе зобов`язань по поверненню позичених у позивачки коштів частково сплатив суму основного боргу, а саме: 05.01.2015 1 000 грн., 04.05.2016 5 000 рублів, що еквівалентно 2 000 грн., 06.08.2017 1 000 грн., 10.04.2018 600 грн. Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачкою становить 25 400 гривень.

Відповідач зобов`язувався повернути позичені у позивача кошти, проте лише частково виконав взяті на себе зобов`язання.

Домовленостей щодо розміру та порядку спати процентів з 17.06.2014 до дня фактичного погашення боргу не було. Позиченими коштами відповідач безпідставно фактично користується з 17.06.2014 по даний час, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати процентів, які за період з 17.06.2014 по 04.07.2019 становлять 21 847,16 грн., а також три процентна річних за користування грошовими коштами за період з 17.06.2014 по 04.07.2019 що становлять 3 711,25 грн. та інфляційні збитки за період з 17.06.2014 по 04.07.2019 що становлять 34 870,85 грн.

Ухвалою від 04.09.2019 відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 08.10.2019 перейдено до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полігас В.М. в наданій до суду 10.01.2020 заяві підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. Дану справу просив розглянути без його участі та участі позивача.

Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення враховуючи таке.

Судом встановлено, що 17.06.2014 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в борг в сумі 25 400 грн. та зобов`язався їх повернути. Крім того, 23.09.2014 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг ще кошти в розмірі 2 500 гривень та 06.10.2014 кошти в розмірі 5 000 рублів. Відповідач ОСОБА_2 частково повернув позивачу ОСОБА_1 суму основного боргу, а саме: 05.01.2015 1 000 грн., 04.05.2016 5 000 рублів, що еквівалентно 2 000 грн., 06.08.2017 1 000 грн., 10.04.2018 600 грн., що підтверджується оригіналом розписки.

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за умовами розписки не виконав.

Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1, 2 статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановленого договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 84 929, 26 грн., що складається з: основний борг 24 500 грн., відсотки за користування коштами 21 847,16 грн., три проценти річних 3 711, 25 грн., інфляційні витрати 34 870,85 грн.

Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком, вважає його вірним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, згідно з борговою розпискою, а тому у суду наявні достатні правові підстави вважати, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проте, суду не надано жодного доказу на підтвердження як дійсних, так і майбутніх можливих витрат позивача на правову допомогу, тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 17.06.2014 в розмірі 84 929 ( вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять ) гривень 26 коп., що складається з: основний борг 24 500 грн., відсотки за користування коштами 21 847,16 грн., три проценти річних 3 711, 25 грн., інфляційні витрати 34 870,85 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя