Справа № 462/4042/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А. І.,

з участю секретаря судового засідання Гула М. І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Павловська Г. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , /третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради/ про усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку в подальшому уточнив та у якій просить зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі без присутності матері дитини - ОСОБА_2 : 1) систематичні побачення, які відбуватимуться: дві суботи кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 13 години до 11 години ранку наступного дня (з можливістю залишення на ніч), забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 2) систематичні побачення, які відбуватимуться дві неділі кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 12 години до 20 години, забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 3) зустрічей у святкові дні з 12 до 20 години забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 4) спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в літній період протягом одного місяця у період відпустки останнього.

Мотивує свої вимоги тим, що під час шлюбу у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 14.11.2017 року Залізничним районним судом м. Львова було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем по справі, оскільки ОСОБА_2 чинила позивачу та його батькам перешкоди у спілкуванні із сином, постійно переховувала дитину, не відповідала на телефонні дзвінки, дозволяла бачити дитину лише тоді, коли їй потрібно було вирішувати власні справи. Зазначає також, що на підставі ст. 158 СК України 08.05.2018 року він звернувся із заявою до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення способу участі у вихованні сина ОСОБА_3 . Згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 302 від 30.05.2018 року було визначено графік, згідно якого ОСОБА_1 мав право брати участь у вихованні своєї дитини. Однак ОСОБА_2 і надалі чинить перешкоди побаченням батька та сина, не виконує відповідне розпорядження. Через зазначені причини вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.07.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заявою про уточнення позовних вимог від 23.08.2019 року позивач уточнив свої позовні вимоги і просить суд: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди йому у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі без присутності матері дитини - ОСОБА_2 : 1) систематичні побачення, які відбуватимуться: дві суботи кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 13 години до 11 години ранку наступного дня (з можливістю залишення на ніч), забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 2) систематичні побачення, які відбуватимуться дві неділі кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 12 години до 20 години, забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 3) зустрічей у святкові дні з 12 до 20 години забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 4) спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в літній період протягом одного місяця у період відпустки останнього (а.с.63-65).
15.08.2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву у якому остання не погоджується із позовними вимогами, вважає їх безпідставними. Зазначає, що жодних перешкод позивачу не чинить, зазначає також, що позивач не одноразово не виконував Розпорядження № 302 згідно якого йому було призначено дні і години побачень із сином. Відтак не вбачає хто і коли перешкоджав позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, просить суд відмовити у позовній заяві ОСОБА_1 (а.с.41-42).
Позивач у судове засідання з`явився, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак 09.01.2020 року подала клопотання про перенесення судового засідання.

Суд зазначає, що відповідач не одноразово подавала клопотання про перенесення судового засідання із чого вбачається, що вона зловживає своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Окрім цього згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства зокрема є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Враховуючи принцип судочинства, щодо забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання ЦПК України, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши справу у порядку загального позовного провадження, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2017 року встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі з 12.09.2015 року, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про що зроблено відповідний актовий запис № 2699, цим рішенням шлюб між сторонами розірвано, ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с.6).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.02.2016 року встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.5).
З доданої до матеріалів справи переписки сторін у месенджері «Viber» вбачається, що позивач цікавиться життям сина, переймається його потребами, має бажання спілкуватися з ним (а.с. 17-21).
Доданими копіями квитанція про сплату аліментів стверджується, що позивач надає кошти відповідачу на утримання сина (а.с.7-13).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» та рішення від 27 листопада 1992 року у справі «Олссон проти Швеції», в яких зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків).

Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України забороняє тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року по справі №619/3051/17, судом визнано, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Судом касаційної інстанції вказано на те, що законодавством передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Як вбачається із розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 302 від 30.05.2018 року позивачу встановлено дні побачень із його малолітнім сином ОСОБА_3 , котрий проживає за матір`ю ОСОБА_2 (а.с.14).
Однак, суд приймає до уваги покликання позивача у своїй уточненій позовній заяві про те, що таке уточнення пов`язане з тим, що позивач є командиром другого взводу четвертої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 , а тому через встановлений для цієї професії режим роботи (необхідність чергувань у святкові та неробочі дні) не зможе брати участь у вихованні сина у чітко визначені дні.

Окрім цього, позивач надав Довідку з Військової частини НОМЕР_2 № 338 від 19.06.2019 року, якою стверджується, що лейтенант ОСОБА_1 , 1984 року народження дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 27.07.2018 року по теперішній час (а.с.66).
Тому, суд вважає за необхідне задовольнити прохання позивача щодо встановлення йому для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином, такі способи участі без присутності матері дитини - ОСОБА_2 : 1) систематичні побачення, які відбуватимуться: дві суботи кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 13 години до 11 години ранку наступного дня (з можливістю залишення на ніч), забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 2) систематичні побачення, які відбуватимуться дві неділі кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 12 години до 20 години, забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 3) зустрічей у святкові дні з 12 до 20 години забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів; 4) спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в літній період протягом одного місяця у період відпустки останнього.

Визначення вищевказаний способів участі у вихованні та спілкуванні дитини з батьком відповідає інтересам дитини, сприятиме уникненню між сторонами конфліктів, забезпечить спокійний психологічний розвиток та зростання дитини, створить умови для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку на виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування із сином, відповідатиме вимогам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суд вважає за необхідне відмовити у цій вимозі за безпідставністю. Суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що з боку відповідача ОСОБА_2 чиняться перешкоди у спілкуванні, побаченні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 157, 159, 160, 161 СК України, суд,
ухвалив:

Позов задоволити частково.

Встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі способи участі без присутності матері дитини - ОСОБА_2 :

1) систематичні побачення, які відбуватимуться дві суботи кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 13 години до 11 години ранку наступного дня (з можливістю залишення на ніч), забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів

2) систематичні побачення, які відбуватимуться дві неділі кожного місяця, коли ОСОБА_1 не працює, починаючи з 12 години до 20 години, забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів;

3) зустрічей у святкові дні з 12 до 20 години забираючи його до свого місця проживання, з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів;

4) спільного відпочинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в літній період протягом одного місяця у період відпустки останнього.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину сплаченого ним судового збору в розмірі 384,20 гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10 січня 2020 року.

Суддя/підпис/ А.І. Кирилюк

З оригіналом згідно.

Суддя: