КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Желепи О.В.,

при секретарі: Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний науково - дослідний проектно - вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом про захист прав споживача, який обґрунтовувала тим, що 22 вересня 2016 року вона уклала договір №02012/16 з відповідачем на виконання проектних робіт. Відповідно до п.1.1 укладеного договору, відповідач зобов`язався розробити за її завданням проект реконструкції квартири АДРЕСА_1 в строк 33 днів з моменту перерахування коштів на банківський рахунок відповідача (п.2.1 Договору), а вона зобов`язалася прийняти та оплатити виконані роботи в сумі 20 314 грн. 80 коп. (п.3.1 Договору). Згідно з п.3.2 Договору вона (позивачка) зобов`язалася перерахувати 100% суми вартості робіт в строк не більше п`яти днів з моменту підписання Договору.

Зазначала, що свої зобов`язання за укладеним договором вона виконала, перерахувавши відповідачу 20 314 грн. 80 коп. платіжним дорученням №1 від 27 вересня 2016 року. Проте, відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, так як проект, зазначений в п.1.1 Договору, не розробив і їй його не надав, порушивши таким чином умови укладеного Договору.

Тому, просила розірвати договір №02012/16 на виконання проектних робіт, укладений з відповідачем 22 вересня 2016 року, і стягнути з відповідача на її користь 20 314 грн. 80 коп. в якості відшкодування збитків, завданих відповідачем через невиконання договору №02012/16 на виконання проектних робіт від 22 вересня 2016 року.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скаргу обґрунтовувала тим, що відповідач у строки, визначені договором, не належним чином виконав свої зобов`язання за договором, виконана робота не відповідає вимогам договору, оскільки частина проекту взагалі не була розроблена, робота на час звернення зі скаргою не була передана та прийнята за актом приймання-передачі, як це передбачено договором та чинним законодавством України у чотирьох примірниках на паперовому та електронному носіях.

Представник відповідача подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року без змін. Зазначав, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме: ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЦК України, оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки про розірвання договору №02012/16 на виконання проектних робіт, укладеного 22 вересня 2016 року у зв`язку з невиконанням є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що у відповідності до п. 1.1 укладеного договору, відповідач зобов`язався розробити за завданням позивачки проект реконструкції квартири АДРЕСА_1 в строк 33 днів з моменту перерахування коштів на банківський рахунок відповідача (п.2.1 Договору), а позивачка зобов`язалася прийняти та оплатити виконані роботи в сумі 20 314 грн. 80 коп. (п.3.1 Договору).

Згідно з п.3.2 Договору позивачка зобов`язалася перерахувати 100% суму вартості робіт в строк не більше п`яти днів з моменту підписання Договору. Свої зобов`язання за укладеним договором ОСОБА_1 виконала, перерахувавши відповідачу 20 314 грн. 80 коп. платіжним дорученням №1 від 27 вересня 2016 року.

За п.5.1 Договору за невиконані або неналежно виконані зобов`язання по Договору сторони несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п.5.2 Договору відповідач зобов`язаний додержуватись вимог, що містяться у завданні на проектування та інших вихідних даних для проектування та виконання робіт і має право відступати від них лише за її згодою.

Згідно з п.5.3 Договору відповідач несе відповідальність за якість і терміни виконання робіт. За п.5.4 Договору у всіх інших випадках, що не враховано Договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.2 ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За ч.2 ст.852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з чч.1, 2 ст.857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

За ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п.1, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків.

За ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем згідно Договору виконані зобов`язання та виготовлений Робочий проект реконструкції квартири АДРЕСА_1 , який отриманий позивачкою, що підтверджується підписом ОСОБА_1 в книзі реєстрації поступивших і виданих проектів (а.с.32, 33).

Висновки суду про те, що вимоги позивачки про розірвання договору №02012/16 на виконання проектних робіт, укладеного 22.09.2016 року у зв`язку з невиконанням є безпідставними та не підлягали задоволенню, а тому не підлягали до задоволення вимоги позивачки про стягнення на її користь 20 314 грн. 80 коп. в якості відшкодування збитків, через невиконання договору №02012/16 на виконання проектних робіт від 22.09.2016 року.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів» та ДБН В.3-2-2-2009 «Житлові будинки, реконструкція та капітальний ремонт» а не ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», як помилково зазначає апелянт.

Згідно пункту 1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» (сфера застосування) ці норми встановлюють склад та зміст проектної документації на нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт та технічне переоснащення будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, їх комплексів або їх частин, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно з пунктом 4.6 ДБН А.2.2-3-2014 Стадії проектування. 4.6.1 Для об`єктів 1 та II категорій складності проектування здійснюється: 1) в одну стадію - робочий проект (РП); 2) у дві стадії - для об`єктів невиробничого призначення - ескізний проект( ЕП), а для об`єктів виробничого призначення та лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури - техніко-економічний розрахунок (ТЕР) та для обох - робочий проект (РП).

4.6.2 Для об`єктів 111 категорії складності проектування Згідно пункту 1 ДБН В.3-2-2-2009 «Житлові будинки реконструкція та капітальний ремонт». Ці Норми застосовуються для проектування реконструкції і капітального ремонту одноквартирних і багатоквартирних житлових будинків з умовною висотою до 73,5 м включно, гуртожитків, спеціалізованих житлових будинків для осіб похилого віку і маломобільних груп населення, окремих квартир, надбудованих, вбудованих і прибудованих приміщень незалежно від періоду їх будівництва, конструктивних систем, об`ємно-планувальних рішень, застосованих будівельних матеріалів і виробів, а також поширюються на проектування реконструкції будинків і приміщень різного призначення, що переобладнуються у житлові.

Тому посилання на те, що виконаний відповідачем Робочий проект грубо порушує ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» не заслуговує на увагу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність вимог позивачки про розірвання договору та відшкодування збитків за договором №02012/16 на виконання проектних робіт, укладеного 22 вересня 2016 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ч.6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: