Справа № 495/4008/20
№ провадження 2/495/2177/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

Справа № 495/4008/20,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

10 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно, просить суд визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що ОСОБА_3 , який був його дідом помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно.

За життя померлому ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 25.02.2015 року № НОМЕР_1 , на праві спільної сумісної власності, поряд з ОСОБА_2 , належала 1/2 частки / у свідоцтві із помилковою вказано розмір частки як 1/1/ земельної ділянки площею 0,0588 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, госп. будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав усе належне йому майно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлого є він.

До того ж вказує, що він прийняв спадщину після смерті діда на частину житлового будинку на спірній земельній ділянці, про що нотаріусом Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. видано йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

В свою чергу, листом приватного нотаріуса Чухрай Т.Ю. від 30.06.2020 року № 135/02-14 його проінформовано про те, що в свідоцтві про право власності на земельну ділянку площею 0,0588 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, госп. будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , частка у спільній власності,яка належала померлому ОСОБА_3 не визначена, що не дає можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, рекомендовано звернутись до суду.

З урахуванням усього вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом.

15 липня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суд по вказаній праві було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду.

07 серпня 2020 року відповідачем по справі наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого представник Білгород-Дністровської міської ради просить суд прийняти законне, обґрунтоване рішення.

Так, посилаючись на вимоги чинного законодавства щодо цілісності об`єкта нерухомого майна із земельною ділянкою,погоджується з тим, що у разі успадкування частини житлового будинку, до позивача переходить й право власності на земельну ділянку, на якій розташована вказана частка житлового будинку.

Між тим, вказує, що відповідно до п. 3.4 Листа ВССУ від 16.05.2013року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Отже, визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку має для позивача юридичне значення і необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, однак позивачем вимоги про визначення такої частки за померлим не заявлялись.

13 серпня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду були витребувані докази по справі.

25 серпня 2020 року від третьої особи надійшли до суду пояснення щодо позову, відповідно до яких позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити, вказуючи, що частки у справі спільної сумісної власності не були зазначені у правовстановлюючому документі.

Відтак, помилка допущена у правовстановлюючому документі щодо визначення розміру часток співвласників земельної ділянки, відсутність можливості у нотаріуса внаслідок цих обставин оформити спадкові права на зазначену земельну ділянку на сьогоднішній день є перешкодою в оформленні позивачем свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного майна.

08 жовтня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суд підготовче провадження по праві було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.

Позивач в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявний його письмовий відзив проти позову від 06.08.2020 року.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, надавши до суду свої письмові пояснення, згідно яких з позовом згодна.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . /л.с.15/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Так , як вбачається згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34168242 від 25.02.2015, ОСОБА_3 належала у праві спільної сумісної власності частка земельної ділянки площею 0,0588 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0470, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/.

Іншим співвласником є ОСОБА_2 .

Загалом їх частка у праві спільної сумісної власності становить цілу /І/І/. /л.с.16,17/

За життя, 17.02.2019 року ОСОБА_3 було складено заповіт, відповідно до якого все своє майно в рівних частках він заповідав ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /л.с.18/.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 , яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , та матір`ю позивача, а отже останній є онуком спадкодавця.

Між тим, згідно витребуваної ухвалою суду копії спадкової справи № 33/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_4 відмовилась від своєї частки у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом /з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої відмовилась ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 / на 1/2 частку житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . /л.с.20/.

Проте, листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 135/02-14 від 30.06.2020 року проінформовано, що в свідоцтві про право власності на земельну ділянку площею 0,0588 га, розташована в АДРЕСА_1 , частка у спільній власності, яка належить померлому ОСОБА_3 не визначена, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

У зв`язку з викладеним рекомендовано звернутись до суду. /л.с.23/.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до положень ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217); до складу спадщини входять усі, права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218).

Заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті /ст. 1233 ЦК України/.

У відповідності до ч.1,2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Ст. 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, зазначені висновки дають підстави вважати про цілісність об`єктів нерухомості розміщених на земельній ділянці із такою земельною ділянкою, що кореспондується із положеннями ст. 183 ЦК України, за приписами якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

І хоч будинок із надвірними спорудами та земельна ділянка в загальному розумінні ст. 179 ЦК України є окремими об`єктами (речами), однак в частині повноцінної реалізації суб`єктами своїх прав власності на будинок (чи його частину) слід розглядати такий будинок у нерозривному взаємозв`язку із земельною ділянкою, на якій такий будинок розташований.

У правовому висновку Верховного Суду України з аналогічного питання, викладеного у постанові від 31.10.2019 року, справа № 235/6657/16-ц, провадження № 61-29778 св 18 вказано наступне: «Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши цільове призначення спірної земельної ділянки, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень частини другої та третьої статті 1225 ЦК України, у зв`язку із чим визнав за ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, на якій розташований успадкований будинок, інші будівлі та споруди, оскільки вона призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель».

З матеріалів справи достовірно вбачається, що згідно цільове призначення земельної ділянки АДРЕСА_1 : Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

З витребуваної за запитом суду належним чином оформленої копії спадкової справи № 33/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що дійсно згідно заповіту, складеного за життя ОСОБА_3 він заповідав своє майно, зокрема позивачу.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Проте, суд приймає до уваги доводи сторін про те, що єдиною перешкодою у нотаріальному посвідчені частини земельної ділянки після смерті діда за заповітом стало лише невизначеність частки спадкодавця у правовстановлюючому документі.

Згідно ст. 1269 ЦК України, здійснення права спадкування здійснюється шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори, ст. 66, 67 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що саме нотаріус у встановленому законом порядку видає свідоцтво про право на спадщину.

Так, відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Однак, як роз`яснено в інформаційному листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п 3.4) зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Тому резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (11.1.В.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2 ».

До того ж, відповідно до п. 3.4 вищевказаного Листа - у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Як встановлено в ході розгляду справи, листом приватного нотаріуса Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю. за № 135/02-14 від 30.06.2020 року не відмовлено у оформленні спадщини, а лише проінформовано про перешкоди, усунення яких не завадить для повторного звернення позивача як спадкоємця до нотаріуса.

Більш того, самим приватним нотаріусом Чухрай Т.Ю. зазначено про право позивача звернення до суду саме для визначення за померлим ОСОБА_5 частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , вимоги якого до суду позивачем не заявлялись.

За умовами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи усе вищевикладене, а саме те, що позивач прийняв та оформив у встановленому законом порядку спадщину на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , а перешкодою в оформленні спадкових прав на земельну ділянку за тією ж адресою, стало лише не визначення частки у спільній власності, проте вимоги про вирішення вказаного питання позивач не заявляв, прийнявши до уваги, що приватним нотаріусом Білгород-Дністровської міської контори Чухрай Т.Ю. не відмовлено у нотаріальному оформленні спадщини, а лише роз`яснено обставини, що перешкоджають цьому, у разі усунення яких позивач не позбавлений права нотаріального оформлення спадкових прав на спірну земельну ділянку, суд приходить до висновку. що позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені передчасно та є такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216-1218, 1223,1225,1269 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород - Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Білгород - Дністровська міська рада Одеської області, місцезнаходження: 67701, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Михайлівська, 56, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , ІПН: НОМЕР_7 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 07 грудня 2020 року.

Суддя: