УХВАЛА

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 208/5627/19

провадження № 61-17610ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон-Комфорт» (далі - ТОВ «Домофон-Комфорт») про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У серпніі 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Домофон-Комфорт», в якому просила:

- визнати пункт 6.2. договору про надання послуг технічного обслуговування домофонної системи недійсним;

- визнати дії відповідача по відключенню домофонної системи незаконними;

- зобов`язати відповідача відновити роботу домофонної системи по АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на свою користь 3 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відключення абонентського пристрою (трубки), встановленої в її квартирі, відбулось без дотримання відповідачем умов укладеного з позивачем договору від 11 березня 2016 року про обслуговування домофонної системи. Оскільки порядок відновлення роботи домофонної системи в квартирі позивача врегульовано пунктом 6.2. вищевказаного договору від 11 березня 2016 року, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача відновити роботу домофонної системи в квартирі та інші вимоги є необґрунтованими, та такими,що задоволенню не підлягають.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У справі заявлено вимогу майнового характеру за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Домофон-Комфорт» про відшкодування моральної шкоди.

Ціна позову в загальному розмірі становить 3 тис. грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 208/5627/19 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Крім того, у справі заявлено вимоги немайнового характеру за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Домофон-Комфорт») про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені в малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон-Комфорт» про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов