Справа № 583/51/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ільченко В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

УСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову ВП №267222273 від 20.05.2011 державного виконавця відділу державної виконавчої служби Охтирського МРУЮ щодо арешту нерухомого майна. Вимоги вмотивовані тим, що вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.04.2011 її було засуджено до 4 років позбавленні волі з конфіскацією майна. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого 20.05.2011 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження №26722273. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження, а в подальшому і акт опису й арешту майна позивачці не надсилалися. Після проведення виконавчих дій виконавчий лист було повернуто. В 2019 році позивачка вирішила розпорядитися належним їй на праві власності майном, але з`ясувалося, що на майно накладений арешт. Так державним виконавцем було накладено арешт на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0695 га, кадастровий номер :02:001:0059, земельну ділянку площею 0,4460 га, кадастровий номер :002:001:0061, що були набуті на підставі договорів купівлі-продажу від 26.06.2015. Однак на час ухвалення вироку за позивачкою не було зареєстровано будь-якого майна. Оскільки конфіскації підлягає лише те майно, яке є власністю засудженого, а на момент постановлення вироку зазначене вище нерухоме майно не перебувало у власності позивачки, вважає, що конфіскація, як вид додаткового покарання не може розповсюджуватися на власність боржника, яка з`явилася у неї після виконання вироку.

Вивчивши матеріали справи, доходжу такого висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 19 ЦПК України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (ст.ст. 19-30 ЦПК України).

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виходячи з викладеного, в порядку, передбаченому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» можна звернутися зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця, а не з позовною заявою, лише під час виконання судового рішення, ухваленого в порядку ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірна постанова державного виконавця була винесена на підставі виконавчого листа, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України 1960 року (у редакції, чинній на час звернення вироку до виконання) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями ст. 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України 2012 року (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Тобто питання про зняття арешту з майна не може бути вирішене в порядку виконання вироку суду за правилами КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Із викладеного слідує, що якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду у кримінальному провадженні, то відповідна позовна заява підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 287 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 (справа №383/493/18).

Отже, дана справа повинна бути розглянута у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доходжу висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 19, 186, 447 ЦПК України, ст.ст. 19, 287 КАС України, ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 404 КПК України (1960 року), ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області про визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Роз`яснити позивачці, що вона має право звернутися з позовною заявою до адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко