Справа № 643/409/20
Провадження № 6/643/521/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Мельникової І.Д.,

за участю секретаря Петрової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, стягувач ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. звернувся до суду із зазначеним поданням, в якому просить: звернути стягнення на нерухоме майно ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця знаходиться виконавчий лист № 643/409/20, виданий 10.08.2020 Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у загальному розмірі 651699,19 грн. 14.09.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа ВП № 63028182. З метою перевірки майнового стану боржника та здійснення примусового виконання приватним виконавцем направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, та відповідно до відповідей вказаних установ, інформація про місце роботи боржника відсутня, пенсію він не отримує, відомості про відкриті рахунки у банківських установах відсутні, транспортні засоби за боржником не зареєстровані. 16.09.2020 приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця. Зареєстрованим місцем проживання боржника є: АДРЕСА_1 . 24.09.2020, 06.11.2020 приватним виконавцем здійснено вихід за зареєстрованим місцем проживання боржника, проте за вказаною адресою боржника не виявлено, перевірити майновий стан неможливо, доступу до приміщення не надано. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про право власності боржника на нерухоме майно відсутні. Згідно відповідей Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та приватного нотаріуса Куксіна С.Ю., відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.12.2013, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , по 1/4 частці кожному. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 20.09.2019 до приватного нотаріуса звернувся ОСОБА_1 із заявою про право на спадщину. Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , та йому належить 1/2 (1/4+1/4) частики вищевказаної квартири, право власності на які не зареєстровано боржником у встановленому законом порядку. Приватний виконавець зазначає, що боржником не виконано своїх обов`язків як сторони виконавчого провадження: боржник жодного разу до приватного виконавця не звертався, будь-яких усних чи письмових пояснень щодо невиконання рішення суду не надав, декларацію про доходи та майно приватному виконавцю не направив, до житла виконавця не допустив.

Суд, вивчивши доводи подання та надані до нього документи, дійшов до наступного висновку.

За змістом ч.10 ст. 440 ЦПК України, питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завдання органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Статтею 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ч. 4ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Пунктом 1 ч. 1ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право власності.

Відповідно до ч. 1ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно р. № 5-13-318296-Ц2 від 11.12.2013, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, боржнику ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 .

З положень ст. 440 ЦПК України вбачається, що можливо звернути стягнення на 1/4 частину квартири.

Щодо вимоги про звернення стягнення на 1/4 частину квартири, яка є спадщиною після смерті ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Згідно листа приватного нотаріуса ХМНО Куксіна С.Ю., після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся 20.09.2019 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 , свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Разом з тим з вказаного листа не вбачається, що будь-які інші особи із заявами про право на спадщину не зверталися, наявність або відсутність осіб, які на день смерті ОСОБА_3 були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , та вважаються такими, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли.

Також, приватний виконавець зазначає, що боржник жодного разу до приватного виконавця не звертався, будь-яких усних чи письмових пояснень щодо невиконання рішення суду не надав, декларацію про доходи та майно приватному виконавцю не направив, доступу до житла не надано.

Разом з тим, матеріали подання містять відомості про направлення приватним виконавцем боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, однак, відомостей про отримання боржником вказаної постанови, а також відомостей про виклик боржника до приватного виконавця та отримання боржником таких викликів матеріали подання не містять.

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на квартиру, в якій фактично проживає боржник, здійснюється в останню чергу.

Приватним виконавцем не надано жодних доказів про належне повідомлення боржника, про свідому відмову боржника виконати рішення суду самостійно, що свідчить про те, що виконавцем не здійснені у повному обсязі виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення. Крім того, у разі задоволення подання про звернення стягнення на 1/2 спірної квартири може порушити законні права інших осіб, які за законом мають право на спадщину після померлої ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що подання не підлягає задоволенню, з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247 ч.2, 260, 261, 440 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитра Анатолійовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Д.Мельникова