Справа № 147/1175/17
Провадження № 2/147/12/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Конякіна М.С.,

представника відповідача Оляницької сільської ради Танасієнко О.Г.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення сільської ради,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення сільської ради. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що він являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Влітку 2017 року він дізнався про те, що земельна ділянка, загальною площею 0,3235га яка розташована за адресою АДРЕСА_1 передана рішенням Оляницької сільської ради від 19.04.2016 у власність громадянці ОСОБА_2 . Тобто Оляницька сільська рада надала у власність ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 0,3235 га, на якій знаходиться будинок з господарськими спорудами належний на праві приватної власності ОСОБА_1 . Право власності на житловий будинок він набув на підставі рішення суду від 09.08.2006 по справі №2-434, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , а отже набув право користування земельною ділянкою площею 0,34 ум.кад.га. Звернувшись до сільської ради для отримання роз`яснень, яким чином вони передали земельну ділянку іншій особі, взнав, що нібито він писав заяву про відмову від земельної ділянки на користь ОСОБА_2 . Ніякої заяви він не писав, від земельної ділянки не відмовлявся. В зв`язку з чим просив визнати недійсним рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району від 19.04.2016 в частині надання у власність ОСОБА_2 двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 подано суду відзив, в якому вона визнає, що дійсно житловий будинок належить ОСОБА_1 В 2007 році вона домовилась з позивачем про купівлю даного будинку, за що передала йому 2000 доларів США, а ОСОБА_4 передав їй в користування житловий будинок. Договір в письмовій формі не укладався, оскільки у неї бракувало коштів. 09.04.2009 ОСОБА_4 згідно письмової заяви, поданої на адресу сільської ради відмовився від земельної ділянки на користь ОСОБА_2 . Стверджує, що позивач особисто писав заяву про відмову від земельної ділянки. В зв`язку з чим рішенням сільської ради земельну ділянку передано в власність ОСОБА_2 22 вересня 2017 року вона зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вказала на те, що у разі виникнення необхідності позивачу слід було звернутись до суду з вимогою про встановлення сервітуту щодо даної земельної ділянки. В зв`язку з чим просила відмовити ОСОБА_1 в позові повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 суду пояснив, що дійсно житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 належить йому, земля під будинком також належить йому. Жодного договору купівлі-продажу з відповідачкою він не укладав, жодної заяви про відмову від землі він не писав. Дійсно він хотів продати даний будинок відповідачці ОСОБА_2 , однак вона до даного часу не займається оформленням будинку, тому просив задоволити його позовні вимоги.

Представник позивача адвокат Конякін М.С. в судовому засіданні пояснив, що власником будинку по АДРЕСА_1 є позивач по справі ОСОБА_4 , право власності на який він набув на підставі рішення суду та в подальшому 30 листопада 2006 року зареєстрував в Тульчинському МБТІ. Влітку 2017 року він дізнався, що земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 передана у власність громадянці ОСОБА_2 на підставі рішення Оляницької сільської ради від 19 квітня 2016 року. Позивач не писав заяву про відмову від земельної ділянки, дані заяви, додані до матеріалів справи написані не рукою позивача, містять помилки в написанні прізвища позивача. Вважає, що позивач обмежений у праві користування своїм майном, тому просив визнати недійсним рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 19 квітня 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» в частині надання ОСОБА_2 у власність двох земельних ділянок, розташованих за адресою АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Оляницької сільської ради Танасієнко О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені ОСОБА_4 не визнала, просила відмовити в позові, пояснивши, що вона працює землевпорядником в сільській раді. Знає про те, що між сторонами була домовленість про продаж будинку по АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_4 після того приходив в сільську раду, щоб написати заяву про відмову від земельної ділянки, що знаходилась у його користуванні під даним будинком, просив її написати дану заяву. Після того, рішенням сесії передали дану земельну ділянку ОСОБА_2 . Вважає дії сільської ради правомірними та такими, що відповідають закону. Також зазначила, що на дату винесення сесією рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 їм було відомо про те, що власником будинку, який знаходиться на даній земельній ділянці, є позивач ОСОБА_4 , однак оскільки була заява про відмову від користування земельної ділянки, вважає дії правомірними. ОСОБА_2 при оформленні права власності на земельну ділянку до сільської ради не надавала документів про право власності на житловий будинок, що розташований на даній земельній ділянці. В селі знали, що ОСОБА_2 проживає в даному будинку, користується земельною ділянкою, тому оформили на неї право власності.

Представник відповідача адвокат Бодачевський Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, раніше поданий відповідачем ОСОБА_2 відзив підтримав, пояснив, що ніким не оспорюється факт отримання коштів позивачем ОСОБА_4 від ОСОБА_2 в рахунок продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 . Після того, як між ними відбулась домовленість, яка ніде не зафіксована, позивач відмовився від земельної ділянки, яка знаходиться під даним будинком. І відповідно рішенням сесії сільської ради дану земельну ділянку площею 0,34га передано у власність ОСОБА_2 . На даний час вона користується даною земельною ділянкою, проживає в даному будинку, користується ним. Вважає позов безпідставним, таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги не визнала, пояснивши, що дійсно проживає в будинку по АДРЕСА_1 . В 2007 році вона з позивачем домовилась про купівлю даного будинку, передала йому 2000 доларів США. В подальшому мала оформи право власності. Однак в зв`язку з відсутністю коштів не зробила цього. Земельну ділянку оформила на підставі рішення сесії.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.08.2006 справа №2-434, належить ОСОБА_1 , форма власності приватна, розмір частки 1/1. Номер запису 476 в книзі ФЖ2, що підтверджено Витягом №12714145 від 30.11.2006 про реєстрацію права власності на нерухоме майно зареєстрованого КП «Тульчинське МБТІ» (а.с.8).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовленого 01.11.2006 КП «Тульчинське МБТІ» власником даного будинку є ОСОБА_4 , розмір частки 1/1 (а.с.6, 7). Житловий будинок має наступні характеристики: загальна площа 64,7кв.м., житлова площа 33,0кв.м., допоміжна 31,7 кв.м.

Відповідно до рішення від 27 вересня 2006 року 3 сесії 5 скликання «Про приватизацію земельних ділянок громадянам села» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га для обслуговування житлового будинку та 0,09га для ведення особистого господарства по АДРЕСА_1 (а.с.157,158). Крім того даний факт підтверджено витягом з земельно-кадастрової книги (а.с.159).

Відповідно до Інформаційної довідки №103939677 від 16.11.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0079, площею 0,0735га для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_2 на підставі рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради, виданого 19.04.2016. Також земельна ділянка кадастровий номер :02:005:0078, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд належить ОСОБА_2 на підставі рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради, виданого 19.04.2016. Однак житловий будинок з господарськими спорудами за даною адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 від 30.11.2006 (а.с.10,11).

В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_1 , в якій останній добровільно відмовляється від земельної ділянки загальною площею 0,34 га, яка розташована по АДРЕСА_1 в користування ОСОБА_2 (а.с.14). Крім того, наявна копія заяви ОСОБА_1 (а.с.128), ОСОБА_1 (а.с.138) від 09.04.2009 про відмову від земельної ділянки.

Відповідно до рішення №243 від 27 квітня 2009 року 16 сесії 5 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області припинено право приватної власності на земельну ділянку площею 0,34 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (а.с.44).

Рішенням №244 від 27 квітня 2009 року 16 сесії 5 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації за земельну ділянку, площею 0,34га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06 вересня 2013 року власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 (а.с.140).

Відповідно до рішення 6 сесії 7 скликання від 19 квітня 2016 року Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області вирішено: затвердити громадянці ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,3235га. Надати ОСОБА_2 у власність земельні ділянки загальною площею 0,3235га, в тому числі для ведення особистого селянського господарства площею 0,0735 га, кадастровий номер :02:005:0079, розташована за адресою АДРЕСА_1 ; для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд господарства площею 0,25 га, кадастровий номер :02:005:0078, розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до наданої відповіді Оляницької сільської ради на адвокатський запит від 11.01.2018 №10 ОСОБА_4 не звертався до Оляницької сільської ради з заявою про передачу йому у власність чи користування земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.40). Однак дана відповідь суперечить Рішенню від 27 вересня 2006 року 3 сесії 5 скликання «Про приватизацію земельних ділянок громадянам села» відповідно до якого ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25га для обслуговування житлового будинку та 0,09 га для ведення особистого господарства по АДРЕСА_1 (а.с.157,158). Крім того даний факт підтверджено витягом з земельно-кадастрової книги (а.с.159).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 являється власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09.08.2006 (справа №2-434) в порядку спадкування (а.с.9).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України (в редакції чинній на дату виникнення правовідносин) До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, земельна ділянка, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:005:0078 площею 0,25га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та на якій розташований будинок, належний позивачеві, з набуттям права власності на будинок, тобто з дня реєстрації права власності 31.11.2006, перейшла в користування власника будинку ОСОБА_1 .

За змістом ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно з п.а ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею ст. 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності … вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» земля є об`єктом права комунальної власності та згідно з п.34 ст. 26 цього Закону до виключної компетенції сільських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 Закону).

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Позивачем в позовній заяві ставиться вимога про визнання недійсним та скасування рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району від 19.04.2016 в частині надання у власність ОСОБА_2 двох земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , зокрема площею 0,25 га, кадастровий номер :02:005:0078, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,0735га, кадастровий номер :02:005:0079, цільове призначення для особистого селянського господарства.

Відповідно до ч.3-5 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Нормою ст.121 ЗК України передбачено право на безоплатну передачу земельної ділянки громадян в межах встановлених розмірів.

На підставі заяви про відмову від земельної ділянки право власності ОСОБА_1 було припинено рішенням 16 сесії 5 скликання від 27.04.2009 та в подальшому відповідно до норм Земельного Кодексу України передано у власність громадянці ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи позивач добровільно відмовився від наданої йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в тому числі й земельної ділянки площею 0,0735га для ведення особистого селянського господарства, про що наявна копія заяви ОСОБА_1 (яка сторонами не спростована, тобто позивач скористався своїм правом на передачу земельної ділянки та на відмову від неї) та рішенням №243 від 27 квітня 2009 року 16 сесії 5 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області припинено право приватної власності останнього, зокрема й на цю земельну ділянку.

Отже, враховуючи наведене, позовні вимоги в частині визнання недійсним рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради від 19.04.2016 щодо надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0735га, кадастровий номер :02:005:0079, цільове призначення для особистого селянського господарства не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, вказує, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до положень ч.2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення сільської ради підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною 1 ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

З огляду на викладене, в порушення вимог закону, Оляницька сільська рада Тростянецького району Вінницької області передала у власність відповідачу ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд кадастровий номер :02:005:0078, яка на той час вже належала позивачу, та на якій розташоване нерухоме майно, тобто житловий будинок, належний позивачеві.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення, Оляницька сільська рада Тростянецького району Вінницької області не врахувала, що право власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :02:005:0078 належить ОСОБА_1 , а отже відповідно до вимог ст. 377 ЦК України земельна ділянка перейшла в користування нового власника до моменту відчуження, а тому такі дії відповідачів є грубим порушенням вказаних правових норм та Конституції України.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Так, відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. ст.10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Згідно з ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи, що згаданим вище рішенням Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, на підставі якого передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, порушено інтереси та права позивача ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково і визнати недійсним рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 19 квітня 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий номер :02:005:0078, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення сільської ради задоволити частково.

Визнати недійсним рішення 6 сесії 7 скликання Оляницької сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 19 квітня 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» в частині надання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, кадастровий номер :02:005:0078, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, в порядку визначеному п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, в 30 - денний строк з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом тридцяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повне ім`я сторін:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ладижинським МВ УМВС України у Вінницькій області 06 лютого 2003 року;

Відповідач Оляницька сільська рада Тростянецького району Вінницької області, місце знаходження с. Оляниця, вул. Першотравнева, 61, Тростянецького району Вінницької області, КОД 04331113;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області 01 вересня 2008 року.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2020 року.

Суддя А.М. Мудрак