Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/900/19
Провадження № 2/499/38/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"09" січня 2020 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Мельника Р.А. розглянувши у судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу № 499/900/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступне.

26 червня 2019 року позивач дав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 94000 гривень. Відповідач зобов`язався повернути їх до 01 жовтня 2019 року. Однак до теперішнього часу борг позивачу не повернув.

На підтвердження зобов`язання відповідачем позивачу надана розписка.

У справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі.

Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подавав проте у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що кошти не брав а суму вказана в розписці є надуманою та не відповідає дійсності, хоча пояснити її наявність не зміг а зазначив, що дійсно її писав, її недійсність не оспорює, пояснив, що не розумів наслідки її написання.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення боргу підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Свій висновок суд мотивує тим, що на підтвердження своїх посилань щодо укладання договору позики позивачем ОСОБА_1 надано оригінал розписки ОСОБА_2 .

Згідно даної розписки ОСОБА_2 одержав у борг від ОСОБА_1 94 000 (дев`яносто чотири) тисячі гривень та зобов`язався їх повернути у строк до 01 жовтня 2019 року.

Заперечення відповідача суд вважає необгрунтованими так як доказами не підтверджуються.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на це, суд доходить висновку про те, що розписка надана відповідачем підписана ним особисто, що він не заперечує, а отже, вказаний документ як правочин створює права та обов`язки для відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд також на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правову позицію висловлену Верховним Судом, наведену у Постанові Великої Палати ВС від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц: за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як встановлено судом вище, підставою позовних вимог є правовідносини за договором позики.

З приводу посилань відповідача, що дана розписка була складена в процесі трудових відносин між позивачем та відповідачем суд зазначає, що доказів та обґрунтувань на жодне посилання відповідачем не надано та свої доводи він у судовому засіданні не підтвердив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про те, що відповідач не довів належним чином свого твердження.

Враховуючи наведене, суд вважає наданий позивачем борговий документ відповідача належним доказом обґрунтованості позовної вимоги в частині стягнення суми заборгованості відповідача та розміру заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 940,00 гривень відповідно до квитанції (а.с.1).

З огляду на це, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 940,00 гривень.

Керуючись ст.17 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950р. ст. 213, 655, 1046, 1047, 1053 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 64, 82, 88, 141, 198, 258, 259, 264, 268, 272, 274-279 ЦПК України суд,-

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму боргу у розмірі 94 000 (дев`яносто чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 940,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Іванівський районний суд Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяР. М. Тимчук