Справа № 182/3476/20
Провадження № 2/0182/1884/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.12.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку в ході розгляду даної справи неодноразово уточнювала на підставі ухвал про залишення позовної заяви без руху, та остаточно просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 40 215 грн. 71 коп.

В обґрунтування свої вимог посилалась на наступні обставини.

01 червня 2020 року Підприємством об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» 01 червня 2020 року їй було видано довідку № 56, згідно якої було зазначено, що вона в період з 23 вересня 2019 року по 31 травня 2020 року працювала на посаді головного бухгалтера. При цьому, вказує, що, у відповідності до вищевказаної довідки, заборгованість із виплати заробітної плати станом на 01 червня 2020 року становить 61 546 грн. 91 коп., а з урахуванням податків на дохід фізичних осіб та військового збору, до видачі заробітна плата складає 49 546 грн. 26 коп. В червні відповідачем була частково виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 329 грн. 55 коп., а саме: 25 червня 2020 року сума в розмірі 350 грн. 00 коп. та 26 червня 2020 року сума в розмірі 8 979 грн. 55 коп. Тому, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем сума частково виплачена, та, у відповідності до довідки, залишок останньої становить 40 215 грн. 71 коп., позивачка просить стягнути на свою користь дану суму.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.11-12).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач - Центральне правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» - будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, скористався в повному обсязі та 19 серпня 2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти задоволення позову заперечував, посилаючись на наступні обставини. Згідно абзацу 5 пункту 5.5 Статуту ПОГ «Нікопольське УВП УТОС», директор видає накази про призначення на посаду працівників. Таким чином, 27 грудня 2019 року було складено наказ № 68 «Про прийняття на посаду головного бухгалтера ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року». У позовній заяві позивач вказує, що на посаді головного бухгалтера на підприємстві об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» вона працювала з 23 вересня 2019 року по 31 травня 2020 року. Згідно посадової інструкції головного бухгалтера, вона здійснює контроль за раціональним використанням грошових коштів. Але, як свідчать факти та скарги працівників, позивач, перебуваючи на посаді головного бухгалтера, не переймалася раціональним використанням грошових коштів. За кілька днів після працевлаштування був виданий наказ № 25 «Про доплату головному бухгалтеру 50 % посадового окладу», у зв`язку «з розширенням зони» роботи (діловодства). Оплата праці керівному складу ПОГ здійснюється згідно Постанови ЦП УТОС, а доплати, премії чи додаткові винагороди здійснюються на підставі постанови ЦП УТОС. Таких Постанов ЦП УТОС щодо додаткової доплати чи якоїсь іншої винагороди керівному складу ПОГ «Нікопольське УВП УТОС» не було. Вважають, що головний бухгалтер та директор перевищили свої повноваження. Такими некваліфікованими діями позивач разом з директором ОСОБА_2 нанесли підприємству непоправної шкоди, що може призвести до банкрутства підприємства. Про всі ці та інші факти неправомірних дій директором та головним бухгалтером ПОГ «Нікопольським УВП УТОС» в даний час готуються офіційні звернення до різних правоохоронних органів, як з боку УТОС, так і з боку підприємства та інших постраждалих. Таким чином, вважає, що позовні вимоги є без підставними. З огляду на вищесказане та враховуючи, що з відповідачем ніколи не було укладено ніяких трудових угод, вважають, що ОСОБА_1 в задоволенні позову слід відмовити (а.с.17-20).

Кожному гарантоване право подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за своєю природою потребує врегулювання з боку Держави.

Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Як встановлено судом, згідно наказу № 68 від 27 грудня 2019 року, позивачку ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року було прийнято на посаду головного бухгалтера в Підприємство об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих» (а.с.21). Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки № 56/1 від 27 червня 2020 року, виданої Підприємством об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих» на ім`я ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі станом на 27 червня 2020 року становить 40 215 грн. 71 коп. (а.с.63).

Відповідно до частини 1 статті 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що суд, на підставі ст.117 КЗпП, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням норм діючого законодавства України, верховенства права, справедливого, неупередженого розгляду даної справи, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, у відповідності до довідки про заборгованість в розмірі 40 215 грн. 71 коп. підлягають задоволенню та стягненню вищевказаної суми в примусовому порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.2-6, 9-13, 19, 27-28, 175, 258-259, 263-265 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з «Всеукраїнської організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (5) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 40 215 (сорок тисяч двісті п`ятнадцять грн.) 71 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах місячного платежу.

Стягнути з «Всеукраїнської організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (5) на користь держави судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за 1 місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал