Ухвала

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 582/812/19

провадження № 61-14097 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», треті особи: філія «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі т.в.о. начальника філії Смоленського Анатолія Володимировича, директор дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гайдаш Сергій Михайлович, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, про визнання незаконним та скасування наказу від 20 березня 2019 року № 5-к «Про відсторонення від роботи», усунення перешкод у виконанні трудових обов`язків, виплаті заборгованості по заробітній платі за періоди незаконного звільнення і відсторонення від виконання трудових обов`язків, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 20 березня 2019 року № 5-к «Про відсторонення від роботи» та зобов`язати відповідача допустити його до виконання трудових обов`язків. Стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та виплатам допомоги з тимчасової непрацездатності за час відсторонення від посади з 30 листопада 2015 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 20 650,56 грн, заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу з 29 квітня 2017 року по 14 березня 2019 року у розмірі 34 142,15 грн, заборгованість по заробітній платі, виплатам допомоги з тимчасової непрацездатності, заробітної плати за час відпустки та відсторонення від роботи за період з 15 березня по 21 жовтня 2019 року у розмірі 101 522,73 грн, грошову компенсацію за невикористані 87 днів відпустки за відпрацьований період з 06 травня 2014 року по 11 вересня 2016 року у розмірі 26 591,03 грн та заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Заочним рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 20 березня 2019 року № 5-к «Про відсторонення від роботи». Зобов`язано усунути перешкоди у виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків, зобов`язавши дочірне підприємство «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») допустити ОСОБА_1 до виконання трудових обов`язків начальника філії «Недригайлівський райавтодор». Стягнуто з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті допомоги з тимчасової непрацездатності за період з грудня 2015 року по червень 2019 року у розмірі 13 013,30 грн, заборгованість за 83 робочих дні за період з 24 червня по 21 жовтня 2019 року у розмірі 78 550,37 грн, заподіяну моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині усунення перешкод у виконанні ОСОБА_1 трудових обов`язків та виплати заробітної плати за один місяць. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задоволено частково. Заочне рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 листопада 2019 року змінено, абзац 4 резолютивної частини рішення викладено у такій редакції:

Стягнути з ДП «Сумський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі під час незаконного відсторонення з 30 листопада 2015 року по 28 квітня 2017 року у розмірі 12 315,07 грн та з 20 березня по 21 жовтня 2019 року у розмірі 81 950,42 грн, призначену матеріальну допомогу за перші п`ять днів у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності з 25 березня по 05 квітня 2019 року у розмірі 1 153,05 грн та з 10 по 22 червня 2019 року у розмірі 1 186,05 грн, всього 2 339,10 грн, заборгованість невиплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 06 травня 2014 року по 11 вересня 2016 року у розмірі 7 144,69 грн без урахування податків та обов`язкових платежів, у відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 грн.

У задоволенні вимог про стягнення заборгованості по виплатам матеріальної допомоги з 11 по 20 січня 2017 року, з 20 лютого по 01 березня 2017 року, з 06 по 17 травня 2019 року та залишкової частини матеріальної допомоги за період 25 березня по 05 квітня 2019 року та з 10 по 22 червня 2019 року відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року виправлено описку в постанові Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, а саме в абзаці 4 резолютивної частини постанови замість розміру заборгованості по заробітній платі під час незаконного відсторонення та періоду, за який стягується заборгованість, - «з 20 березня по 21 жовтня 2019 року у розмірі 81 950,42 грн» вважати правильним - «з 15 березня по 21 жовтня 2019 року у розмірі 74 606,12 грн».

До Верховного Суду 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови, указану касаційну скаргу залишено без руху та запропоновано, відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, надати суду касаційну скаргу з зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження, у строк до 13 листопада 2020 року.

У листопаді 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, з яких вбачається, що недоліки усунутов повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 та 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із пунктом п`ятим частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, що стягуються чи оспорюються, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Предметом спору у цій справі є вимоги про скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та іншим виплатам за період відсторонення від посади на загальну суму182 906,47 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Отже, ціна позову станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250= 525 500 грн).

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа є незначної складності, розглядалася судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі заявник посилається на випадки, передбачені підпунктами «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги про те, що постанова апеляційного суду підлягає оскарженню на підставі підпункту «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки судом апеляційної інстанції помилково віднесено цю справу до категорії малозначних, вважає їх безпідставними з огляду на те, що суд першої інстанції не відносив цю справу до категорії малозначних.

Крім того, касаційна скарга не містить інформації, при розгляді якої саме іншої справи, заявник позбавлений можливості відповідно до положень ЦПК України спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням.

Разом з тим, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Отже, доводи касаційної скарги фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору; зазначивши, при цьому, обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які визнані судом необґрунтованими, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», треті особи: філія «Недригайлівський райавтодор» дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі т.в.о. начальника філії Смоленського Анатолія Володимировича, директор дочірнього підприємства «Сумський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Гайдаш Сергій Михайлович, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, про визнання незаконним та скасування наказу від 20 березня 2019 року № 5-к «Про відсторонення від роботи», усунення перешкод у виконанні трудових обов`язків, виплаті заборгованості по заробітній платі за періоди незаконного звільнення і відсторонення від виконання трудових обов`язків, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара