Справа № 464/4270/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2417/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Рудика В.М.,

представника третьої особи ПрАТ «Київстар»

Шумського Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «ІРІДА-ОІЛ», треті особи: Пустомитівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, приватне акціонерне товариство «Київстар», товариство з обмеженою відповідальністю «Авангард сервіс груп», про стягнення вартості безпідставно набутого майна,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнювала під час розгляду справи, з остаточними вимогами (а.с.155-160 т.3) про стягнення з приватного підприємства (далі ПП) «ІРІДА-ОІЛ» вартості безпідставно набутого майна на загальну суму 45315 грн., з яких: 2600 грн. за неповернуті лампи-бра (навісні) на один плафон в кількості 8 шт.; 4067 грн. за неповернутий монітор системи відеоспостереження, модель Sync Master E1920, серійний номер G9100017; 6500 грн. за неповернуту систему підсилення мобільного зв`язку (один комплект); 16000 грн. за неповернуті дерев`яні перегородки (1400х2000) в кількості 5 шт.; 9323 грн. за неповернутий плазмовий телевізор Samsung, 40 дюймів, модель LE40C550J1WXXH, серійний номер Z6XQ3SGZ900338F Versia: АА04; 6825 грн. за неповернуті лампи-бра (декоративні) в кількості 21 шт.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 14.01.2013 року між нею ( ОСОБА_2 ), як фізичною особою-підприємцем, та ПП «ІРІДА-ОІЛ» укладено договір оренди №Р-К/13, за умовами якого ПП «ІРІДА-ОІЛ» (орендодавець) передало ФОП ОСОБА_2 (орендарю) у строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 396,30 кв.м., розташовані на цокольному та першому поверсі адміністративно-торгового центру за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, 14.01.2013 року між нею, як ФОП ОСОБА_2 (орендарем), та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Авангард сервіс груп» (орендодавцем) укладено договір оренди майна з правом викупу, за умовами якого та згідно з актом передання-приймання майна від 14.01.2013 року, орендодавець передав орендарю у строкове платне користування майно на суму 927358 грн., яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , для використання у закладі громадського харчування з наступним переходом права власності на майно від орендодавця до орендаря.

Відповідно до акту прийому-передачі майна у власність від 14.01.2013 року, складеного між ТОВ «Авангард сервіс груп» та ФОП ОСОБА_2 , позивач набула у власність рухоме майно, вартістю 165151 грн., яке після розірвання договору оренди з ПП «ІРІДА-ОІЛ» залишилось в орендованих нею нежитлових приміщеннях і безпідставно (без відповідної правової підстави) утримувалось ПП «ІРІДА-ОІЛ» і не поверталось позивачу, у зв`язку з чим вона зверталась у правоохоронні органи.

Зазначає, що факт наявності у ПП «ІРІДА-ОІЛ» належного їй на праві власності рухомого майна підтверджується протоколами огляду місця події від 04 та 19 березня 2014 року, складеними слідчим Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області під час проведення досудового розслідування за її заявою, та актом державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ від 15.05.2014 року про опис та арешт майна у зв`язку з примусовим виконанням рішення господарського суду про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за договором оренди, виконавчі провадження по якому були закінчені постановами від 31.12.2014 року та від 28.09.2015 року у зв`язку зі сплатою нею боргу в повному обсязі, і 10.11.2017 року прийнято постанову про зняття арешту із всього майна боржника.

В подальшому, згідно з актами прийому-передачі майна від 14.03.2018 року та 16.03.2018 року, майно частково було повернуте позивачу, шляхом укладення між нею ( ОСОБА_2 ) та ФОП ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу цього майна.

Ураховуючи те, що відповідач заперечує факт знаходження у нього витребовуваного майна і немає доказів, які б підтверджували існування спірного майна в натурі, позивач просила стягнути з відповідача у її користь вартість цього майна (неповернутої частини) на підставі частини другої статті 1213 ЦК України.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги копії поданих нею письмових доказів на підтвердження заявлених вимог, посилаючись на відсутність у справі оригіналів таких доказів, оскільки судом не враховано, що позовна заява була подана за дії ЦПК України, до внесення змін Законом від 03.10.2017 року, за нормами якого від позивача не вимагалось додавати до позовної заяви письмові докази в оригіналі або належним чином засвідчені їх копії.

Окрім того, звертає увагу, що ні відповідач, ні треті особи не ставили під сумнів відповідність поданих нею копій письмових доказів оригіналам і клопотань про витребування оригіналів письмових документів ними не заявлялось, а тому правових підстав для подання нею оригіналів цих доказів не було.

Також апелянт не погоджується із висновками суду про недоведеність факту належності їй на праві власності рухомого майна, вартість якого вона просила стягнути з відповідача, оскільки суд не дав належної правової оцінки письмовим доказам, зокрема: договору оренди з правом викупу та акту прийому-передачі майна у власність від 14.01.2013, в якому відображено номенклатуру майна, що передається у власність, кількість одиниць і вартість. На переконання апелянта, акти опису та арешту майна, протоколи огляду місця події є тими письмовими доказами, які підтверджують факт знаходження спірного майна у належному відповідачу приміщенні після розірвання укладеного між ними договору оренди приміщення №Р-К/13.

Також апелянт наголошує, що нею заявлений не віндикаційний позов, а кондикційний позов, умовою заявлення якого законом не визначається наявність у спірної речі індивідуальних ознак, тому вона має право, враховуючи неможливість повернення майна в натурі, на відшкодування його вартості, яка відповідно до умов п.1.2.2 договору, зазначена в акті приймання-передачі майна.

Відповідач ПП «ІРІДА-ОІЛ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апеляційної скарги.

Зазначає, що, враховуючи угоду про припинення договору оренди від 01.02.2012 року, укладеного між ПП «ІРІДА-ОІЛ» і ТОВ «Авангард сервіс груп», та акт прийому-передачі об`єкту оренди від 30.09.2012 року, за яким орендар повернув нежитлові приміщення орендодавцеві, твердження позивача про наявність майна ТОВ «Авангард сервіс груп» в приміщеннях ПП «ІРІДА-ОІЛ», є безпідставними.

Крім того, звертає увагу, що на підтвердження розрахунку за договором оренди з правом викупу та здійснення господарської операції на суму 165151 грн. для підтвердження факту переходу права власності на рухоме майно за договором оренди з правом викупу від ТОВ «Авангард сервіс груп» до позивача, останньою не надано жодного належного доказу банківського документу, яким може бути платіжне доручення та/або банківська виписка.

У відзиві також наголошується на тому, що частина речей, які позивач вважає своїми, є елементами декору (оздоблення) і конструктивними елементами приміщень та були в орендованих приміщеннях ще до передачі в оренду цих приміщень ТОВ «Авангард сервіс груп».

Вимогу позивача про витребування системи підсилення мобільного зв`язку відповідач також вважає необґрунтованою, оскільки позивач не тільки не підтверджує перебування у її власності такої системи, а навіть не вказує найменування та характеристики такої системи підсилення мобільного зв`язку.

При цьому, наголошує, що в цокольному приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться майно ПрАТ «Київстар», що підтверджується договорами оренди та довідкою ПрАТ «Київстар» №417/08 від 11.01.2018 року. Відповідно до договорів оренди, укладених між ПП «ІРІДА-ОІЛ» (орендодавцем) та ПрАТ «Київстар» (орендарем), об`єктом оренди є частина нежитлового приміщення адміністративно-торгового центру за вказаною адресою, яке використовується для розміщення базової станції стільникового зв`язку.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача та представника третьої особи ПрАТ «Київстар», перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.01.2013 року між ПП «ІРІДА-ОІЛ» (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (орендарем) укладено договір оренди №Р-К/13, за умовами якого орендодавець передав орендарю у строкове платне користування нежитлові приміщення, загальною площею 396,30 кв.м., розташовані на цокольному та першому поверсі адміністративно-торгового центру, за адресою: АДРЕСА_1 , для організації та розміщення ресторану-клубу на строк до 31.12.2013 року (а.с.6-9 т.1).

14.01.2013 року сторонами договору підписано акт прийому-передачі об`єкту оренди (а.с.9 т.1), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв вказані вище нежитлові приміщення, які знаходяться в нормальному стані, після проведеного орендарем оздоблення.

Відповідно до пункту 2.6 договору, після закінчення строку оренди поліпшення об`єкту оренди, виконані орендарем за власний рахунок, які можна відділити від об`єкту оренди без заподіяння йому шкоди є власністю орендаря, а поліпшення, які неможливо відділити від об`єкту оренди без заподіяння шкоди є власністю орендодавця (без додаткових компенсацій).

Пунктом 6.6 договору передбачено, що якщо після припинення орендних правовідносин у нежитлових приміщеннях залишились речі, що належать орендарю та/або третім особам, то вони описуються комісією в складі двох чоловік та передаються на зберігання до спеціалізованої організації, про що повідомляється орендар шляхом надіслання поштою рекомендованого листа з повідомленням або телеграми. При чому оплата за надання послуг зберігання покладається на орендаря, а склад комісії визначається орендодавцем, до якої входять представник орендодавця та представник спеціалізованої організації, що надає послуги зберігання.

До укладення цього договору оренди, вказані нежитлові приміщення, загальною площею 407,8 кв.м., розташовані на цокольному та першому поверсі в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , перебували в оренді ТОВ «Авангард сервіс груп» для розміщення ресторану на підставі договору оренди нежитлових приміщень №АСГ/1 від 01.02.2012 року, укладеного між ПП «ІРІДА-ОІЛ» (орендодавцем) та ТОВ «Авангард сервіс груп» (орендарем) на строк до 31.12.2012 року (а.с.155-158 т.2).

10.02.2012 року сторонами вказаного договору підписано акт прийому-передачі об`єкту оренди (а.с.159 т.2), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв вказані вище нежитлові приміщення, які знаходяться в нормальному стані, після проведеного орендарем оздоблення.

Пунктом 3.7 цього договору передбачено, що якщо після припинення орендних правовідносин у нежитлових приміщеннях залишились речі, що належать орендарю, то вони описуються комісією в складі двох чоловік (акт зберігається в орендодавця) та передаються на зберігання до спеціалізованої організації, про що повідомляється орендар шляхом надіслання поштою рекомендованого листа з повідомленням або телеграми на адресу орендаря, що вказана в договорі. При чому оплата за надання послуг зберігання покладається на орендаря, а склад комісії визначається орендодавцем, до якої входять представник орендодавця та представник спеціалізованої організації, що надає послуги зберігання.

Згідно з пунктом 4.4 договору, орендодавець не несе відповідальності за майно, що орендар зберігає у нежитлових приміщеннях, якщо приміщення не здано під охорону технічними засобами на пульт, або не опломбовано та не прийнято старшим зміни під розпис.

30.09.2012 року між ПП «ІРІДА-ОІЛ» (орендодавцем) та ТОВ «Авангард сервіс груп» (орендарем) укладено угоду про припинення дії вказаного вище договору оренди приміщення №АСГ/1 від 01.02.2012 року (а.с.160 т.2) та підписано акт прийому-передачі об`єкту оренди.

Жодних актів про передачу на зберігання належних ТОВ «Авангард сервіс груп» речей, які б залишились в орендованих товариством приміщеннях ПП «ІРІДА-ОІЛ» після припинення договору оренди, немає, відтак, позивачем не доведено, що рухоме майно, яке знаходилось в цих орендованих приміщеннях на момент укладення між нею, як ФОП ОСОБА_2 , та ТОВ «Авангард сервіс груп» 14.01.2013 року договору оренди майна (рухомого майна) з правом викупу, та було передано їй 14.01.2013 року від ТОВ «Авангард сервіс груп» згідно акту прийому-передачі майна у власність, дійсно належало ТОВ «Авангард сервіс груп», оскільки інших доказів, які б підтверджували факт придбання ТОВ «Авангард сервіс груп» речей, вказаних в додатку до цього договору, немає.

Таким чином, посилання позивача лише на укладений 14.01.2013 року між ТОВ «Авангард сервіс груп» та ФОП ОСОБА_2 договір оренди майна з правом викупу для підтвердження факту переходу до неї права власності на рухоме майно від ТОВ «Авангард сервіс груп» є безпідставними, оскільки ТОВ «Авангард сервіс груп» не оформило у встановленому договором оренди порядку залишення належних йому речей в орендованих приміщеннях ПП «ІРІДА-ОІЛ».

Відсутній також акт про передачу на зберігання належних ФОП ОСОБА_2 речей, які залишились в орендованих нею приміщеннях після припинення договірних відносин з ПП «ІРІДА-ОІЛ».

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності позивача на рухоме майно, вимогу про відшкодування вартості якого вона заявляє до відповідача ПП «ІРІДА-ОІЛ».

Також необхідно зазначити, що за наведених вище обставин, правових підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин положень статтей 1212, 1213 ЦК України немає, оскільки за доводами позивача, спірне рухоме майно використовувалось учасниками договірних відносин (орендарями) під час оренди нежитлових приміщень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем вимог, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

У зв`язку з тим, що судді з 23 по 27 листопада 2020 року перебували у відпустці, тому повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.