Дата документу 02.12.2020 Справа № 317/3003/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/3003/18 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Провадження №22-ц/807/2850/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 червня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №910.78407, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 187806,05 грн зі сплатою річної змінюваної процентної ставки, яка станом на час укладення цього договору складає 16.10% річних, на строк до 23 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 01 серпня 2011 року укладено договір застави, предметом якого є автомобіль PEUGEOT 3008, 2011 року випуску. колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором станом на 06 серпня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі - 117467 грн, що складається з: основний борг - 0 грн; прострочений борг -37265,43 грн; прострочені проценти -7746,83 грн; строкові проценти -312,60 грн; нарахована комісія - 0,00 грн; прострочена комісія 0,00 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань (у розмірі, визначеному до стягнення) - 66761,03 грн; віндикаційні витрати - 0,00 грн; дебіторська заборгованість -3503,05 грн; інші штрафні санкції - 1878,06 грн.

Посилаючись на наведене, та відмовившись від частини позовних вимог 26 березня 2020 року,ПАТ "Ідея Банк" просило вилучити у відповідача транспортний засіб, що є предметом застави - автомобіль автомобіль PEUGEOT 3008, 2011 року випуску. колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак реєстраційний номер НОМЕР_2 та передати його в управління ПАТ "Ідея Банк" на період до його реалізації; у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2011 року № 910. 78407 у розмірі 117467 грн звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме автомобіль PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь AT «ІДЕЯ БАНК» за кредитним договором №910.78407, укладеним між AT «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_1 в сумі 117467,00 грн.

Вилучено у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, саме автомобіль PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та передано Акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Працевитий Геннадій Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасуватирішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року та відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу автомобіля будь-якій третій особі покупцю, разом з тим, не вірно обрали спосіб захисту порушеного права. Крім того, Банком безпідставно збільшено суму відсоткової ставки, не погоджуючи зміну вказаних істотних умов з Позичальником. Судом першої інстанції не було застосовано положення ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої, розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Ідея Банк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інситанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін

Акціонерне товариство «ІдеяБанк», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с. т.2 а.с. 209 ) до апеляційного суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Акціонерного товариства « Ідея Банк».

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору від 23 червня 2011 року № 910.78407 укладеного між сторонами, зазначена сума заборгованість у розмірі 117467 грн підтверджена відповідними доказами, тому наявні підстави для звернення стягнення на предмет застави .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись.

Судом встановлено, що 23 червня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.78407, згідно якого Відповідач отримав кредит в розмірі 187806,05 грн, у тому числі на купівлю транспортного засобу PEUGEOT 3008, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак/реєстраційний № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Строк користування кредитними коштами за Кредитним договором - до 23 червня 2018 року (т. 1 а.с. 8-9).

Частина грошових коштів була перерахована на купівлю вище зазначеного автомобіля, решта - перерахована на фінансування страхового платежу та інших витрат пов`язаних із купівлею авто, що підтверджується меморіальними ордерами.

Додатком №1 до Кредитного договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. Кредитні кошти в сумі, зазначеній в п.1 Кредитного договору було надано Відповідачу в користування зі сплатою відсоткової (процентної) ставки у розмірі 16,1% та сплатою всіх інших обов`язкових платежів по договору. Відповідно до умов Кредитного договору Банк має право ініціювати перед Позичальником перегляд зміну процентної ставки з відповідним повідомленням про це Позичальника рекомендованим поштовим відправленням на адресу Позичальника, вказану в договорі. Якщо Позичальник не погоджується з запропонованим Банком переглядом (зміною) фіксованої процентної ставки по кредиту, він зобов`язаний протягом встановленого в договорі строку письмово повідомити Банк про свою незгоду (т. 1 а.с. 10-12).

Підписанням договору, сторони підтвердили що дійшли згоди стосовно всіх істотних умов кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодивлись з ними.

Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за договором, станом на 06 серпня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 117467 грн, що складається з: основний борг -0 грн; прострочений борг -37265,43 грн; прострочені проценти 7746,83 грн; строкові проценти 312,60 грн; нарахована комісія - 0,00 грн; прострочена комісія 0,00 грн; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань (у розмірі, визначеному до стягнення) - 66761,03 грн; віндикаційні витрати - 0,00 грн; дебіторська заборгованість-3503,05 грн.; інші штрафні санкції - 1878,06 грн.

Заборгованість також підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_3 та розрахунком заборгованості станом на 06 серпня 2018 року.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено договір застави транспортного засобу PEUGEOT 3008, 2011 року випуску. колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак реєстраційний № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( т. 1а.с. 19-22).

Згідно п.п. 1-9 параграфу 5 Договору застави транспортного засобу № 910.78407 від 02 серпня 2011 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позосудовому порядку шляхом набуття Заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажі Заставодержателем предмету застави третій особі- покупцю.

На підставі договору застави, укладеного з ОСОБА_1 , обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна ( а.с. 25-26).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України)

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про заставу" та статтею 572 ЦК України передбачено, що застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України "Про заставу").

За змістом частин першої, другої статті 20 Закону України "Про заставу" та статті 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (частина сьома статті 20 Закону України "Про заставу").

Відповідно до частин першої та другої статті 590 ЦК України звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом або договором. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми підлягають застосуванню з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Аналіз зазначених норм матеріального права та пункту 2 параграфа 5 договору застави транспортного засобу дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

ПАТ "Ідея Банк" звернувся до суду про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі в судовому порядку, проте 26 березня 2020 року АТ « Ідея Банк» відмовився від частини позовних вимог, а саме про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 117467 грн звернути стягнення на предмет застави, вилучити у ОСОБА_1 вищезазначений автомобіль, та передати АТ « Ідея Банк» на період до його реалізації, а тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Ідея Банк" про звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач виконав вимоги, передбачені статтею 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а у матеріалах справи наявний витяг з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності інших обтяжувачів, а саме відділу державної виконавчої служби Запорізького управління юстиції та повідомлення зазначеного відділу про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяженя (а.с. 27-30).

В статті 25 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяженні; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку встановленому законом.

Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Водночас, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ПАТ « Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави, в порушення вимог ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в рішенні суду помилково не зазначив спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо загального розміру заборгованості, що підлягають сплаті обтягувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку забргованості прострочений борг у сумі 37265.43 грн, прострочені проценти у сумі 7746.83 грн, строкові процента були нараховані станом на 23.06.2018 року, пеня за прострочення виконання зобов`язань у сумі 66761.03 була нарахована за період з 21.08.2017 року по 06.08 2018 року, за прострочення відсотків та комісії з 23.06.2016 року по 05.08.2018 року ( т. 1 а.с.145-153).

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Після закінчення строку кредитування кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс 18.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сорони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені ( т. 1 а.с. 69-72 ).

Отже, пеня в межах строку позовної давності та в межах строку кредитування відповідно до розрахунку заборгованості наданого ПАТ « Ідея Банк» становить -49570.77 грн.

Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Із урахуванням того, що розмір пені перевищує реальні збитки, ступінь виконання зобов`язання боржником, та враховуючи, що пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу основного зобов`язання, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру пені до 37000 грн.

Що стосується штрафу в розмірі 1878.06 грн, які були нараховані позивачем за неподання довідки про доходи, то колегія суддів приходить до висновку, що зазначена сума не підлягає стягненню, оскільки позивачем не надано належних та беззаперечних докаів на підтвердження зазначених обставин, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Суд першої інстанції вищевказаних правових норм не врахував, належним чином не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором, а також не встановив періоду нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, унаслідок чого не визначився з дійсним розміром заборгованості, яка підлягає стягненню на користь банку. Крім того, у рішенні суду не зазначив спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом публічних торгів, тому рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Отже аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту не заслуговують на увагу, оскільки п. 2 параграфу 5 договору застави № 910.78407 від 01.08.2011 року зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття Застоводержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу Заставодержателем предмета застави третій особі - покупцю.

Як вбачається з матеріалів справи 26.03.2020 року позивач відмовився від частини позовних вимог та просив звернути стягнення на предмет застави одним із способів, а саме за рішенням суду, тому ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції задовольнив вимоги АТ « Ідея Банк», враховуючи заяву позивача від 26 березня 2020 року про відмову від частини позовних вимог.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про недотримання банком порядку повідомлення позичальника про збільшення розміру відсоткової ставки, оскільки умовами кредитного договору, котрий дослідувався у даній справі, передбачено, що банк тільки надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки ( п. 7 параграфу 10), а отримання згоди позичальника на зміну відсоткової ставки не передбачено умовами кредитного договору, як і підписання додаткової угоди про це.

Відповідачем не спростована інформація про направлення йому письмового повідомлення, відомості про яке міститься в поштовому реєстрі, на якому стоїть підпис працівника пошти, що отримав листи для подальшого відправлення їх адресатам, та штамп пошти про їх отримання ( т. 1 а.с. 79-87), тому позичальника було повідомлено про зміну умов договору у передбаченому кредитним договором порядку (шляхом відправлення на його адресу письмового повідомлення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційноїх чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п.п. б) в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовниї заяви у сумі 1287.41 грн ( 85827.61х1762:117467).

З Позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 711.88 грн(85827.61х2643:117467=1931.12. 2643.00-1931.12=711.88).

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на зазначене з ОСОБА_1 на користь ПАТ « Ідея Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 575.53 грн ( 1287.41-711.88)

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Працевитого Геннадія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року у цій справі змінити.

Звернути стягнення на транспортний засіб - автомобіль PEUGEOT 3008, 2011 року випуску. колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак реєстраційний № НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , у рахунок погашення кредитної заборгованості АТ « Ідея Банк» за кредитним договором від 23 червня 2011 року № 910.78407 у сумі - 85827.61 грн, яка складається з: 37265.43 грн - простроченого боргу; 7746.83 грн - просточених процентів; 312.30 - строкових процентів; 37000.00 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань; 3503.05 грн - дебіторської заборгованості шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати у розмірі 575.53 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 07грудня 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.