ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9333/20 Справа № 175/3302/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ спільного майна подружжя.

Цього ж дня ОСОБА_2 надав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачці, а саме: на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаного житлового будинку, а також арешт на транспортний засіб: реєстраційний номер НОМЕР_1 , марка LEXUS, модель GS 350, та на транспортний засіб: реєстраційний номер НОМЕР_2 , марка PEUGEOT, модель 208, оскільки невжиття таких заходів у майбутньому може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 та накладено арешт на житловий будинок та автомобілі марка LEXUS, модель GS 350, PEUGEOT, модель 208.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем надано докази в підтвердження наявності достатніх підстав для забезпечення позову, а невжиття заходів по забезпеченню позову, може ускладнити або зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що відповідачка має намір здійснити відчуження належного їй майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів частково не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинок, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору, окрім іншого, є визнання спільною сумісною власністю житлового будинку та двох автомобілів та їх поділ між сторонами.

Тобто, вбачається спір щодо вказаного житлового будинку та транспортних засобів.

А тому, враховуючи наявність спору та обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, з метою недопущення відчуження спірних транспортних засобів на користь третіх осіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на ці транспортні засоби.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо накладення арешту на спірний житловий будинок, з огляду на наступне.

Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач не обґрунтував та не навів правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту.

Враховуючи викладене, а також той факт, що сторони та їх діти проживають у вказаному будинку, колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будинок є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами, оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно призведе до неможливості його використання за цільовим призначенням.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо спірного будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду скасувати в частині накладення арешту на житловий будинок, ухваливши в цій частині нове судове рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року в частині накладення арешту на житловий будинок - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Заборонити державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В решті ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко