Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа : Служба у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації про виселення та стягнення заборгованості за орендну плату,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що між СВК «Розаліївський» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23.12.2000 року був укладений договір оренди житлового приміщення, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , і однією з умов проживання в даному будинку є те, що робітник має працювати на СВК «Розаліївський». 22.10.2005 року відповідач звільнилася з СВК Розаліївський, за власним бажанням і згідно з пунктом 2.7 зазначеного договору вона повинна була звільнити будинок в якому проживає. Позивач вказує, що відповідач не перебуваючи в трудових відносинах з СВК «Розаліївський», продовжує проживати в даному житловому будинку, що належить підприємству на праві приватної власності, чим грубо порушує п.2.7 даного договору. Крім того, відповідно до п.2.3 договору робітник зобов`язується сплачувати господарську квартплату, але станом на 01.08.2019 року заборгованість по орендній платі за проживання відповідача перед СВК «Розаліївський» становить 15500 грн.. Позивач просив в судовому порядку виселити ОСОБА_1 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення, стягнути з відповідача на користь СВК «Розаліївський» борг по орендній платі в розмірі 15 500 грн., та на підставі ст. 625 ЦК України стягнути пеню у розмірі 12598,32 грн. і 3% річних, що становить 1200 грн. та судові витрати по справі.

22.01.2020 року заочним рішенням позовні вимоги СВК «Розаліївський» задоволено частково та було виселено ОСОБА_1 без надання іншого житла з будинку АДРЕСА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь СВК «Розаліївський» заборгованість по орендній платі в розмірі 15 500 грн. та судові витрати по справі в сумі 1536,80 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

04.03.2020 року ухвалою суду скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.01.2020 року по справі №357/11050/19 та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання.

09.04.2020 року ухвалою суду прийнято до розгляду уточнену позовну заяву, в якій представник СВК «Розаліївський» просить виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_1 борг по орендній платі в розмірі 6200, втрати від інфляційних процесів в сумі 1770,46 грн. та 3% річних в розмірі 480,54 грн., витрати по сплаті судового збору. За ухвалою Білоцерківського місмькрайонного суду було залучено до участі у справі, у якості співвідповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , повторно, в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованими листами, а також, суд викликав відповідачів до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідачі не подали суду відзив, клопотань чи заперечення, та відповідно до положень ст. 128,130 ЦПК України, вважаються, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи.

Представник третьої особи: Служба у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Станом на 25.11.2020 року відповідач ОСОБА_3 повнолітній.

На підставі ст. 280 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.08.1996 року, який був нотаріально посвідчено державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г. в реєстрі №1-4171, ОСОБА_8 продав, а Колгосп ім. Кірова купив житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Згідно реєстрового напису вказаний будинок зареєстрований в Білоцерківському МБТІ за Колгоспом ім. Кірова в серпні 1996 року. Наведене підтверджується копією вказаного договору (а.с. 51-52, 133-134).

Відповідно до довідки позивача від 17.09.2019 року №59 житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі СВК «Розаліївський» (а.с. 12,132).

Також, встановлено, що між СВК «Розаліївський» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 23.12.2000 року був укладений Договір, який був затверджений рішенням правління СВК Розаліївський (протокол №30 від 23.12.2000 року), відповідно до якого позивач надає жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 для мешкання робітникам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.11, 128).

Згідно до п.2.3 цього договору, робітник зобов`язується сплачувати позивачу квартплату згідно рішення правління та діючих норм.

Відповідно до п. 2.4 договору, робітник та його дружина зобов`язуються відпрацювати в СВК Розаліївський по п`ятнадцять років кожний, при умові виробітку встановленого мінімуму вихододнів.

Згідно до п. 2.5 договору, після того як робітник та його дружина відпрацює в СВК Розаліївський 15 років, господарство зобов`язується передати у власність робітника жилий будинок з надвірними будівлями без оплати.

В п. 2.7 договору вказано, що якщо робітники покинуть роботу в господарстві до 15 років, то вони зобов`язані покинути займаний будинок.

Наведене підтверджується копією договору та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до довідки позивача від 10.09.2019 року №54 (а.с. 13, 135), ОСОБА_1 працювала в СВК «Розаліївський» з грудня 2000 року по 22.10.2005 рік.

Як вбачається з копії наказу №86/1 від 01.10.2009 року (а.с. 136) ОСОБА_2 , оператора цеху для приготування кормів, з 01.10.2009 року звільнено за власним бажанням (ст. 38 КЗпП).

Також, встановлено, що відповідно до довідки №108 від 01.03.2017 року, яка була видана ОСОБА_1 по місцю вимоги Білоцерківською центральною районною лікарнею - з 27.10.2006 року було продовження декретної відпустки терміном 1 рік.

Також, встановлено, що 01.02.2015 року позивач уклав з ОСОБА_1 ще один Договір оренди житлового приміщення №0102134 (а.с. 55-57, 129-131), за умовами якого ОСОБА_1 надано в строкове платне користування будинок АДРЕСА_1 на період з 01.02.2015 року по 31.12.2017 року.

Встановлено, що СВК «Розаліївський» листами від 22.01.2018 року, 05.07.2018 року 11.06.2019 року попередив відповідача про необхідність звільнити орендований будинок у зв`язку з не перебуванням в трудових відносинах з СВК «Розаліївський» та у зв`язку із наявною заборгованістю по орендній платі (а.с.14,15,16,137-139).

З довідки виданої виконавчим комітетом Розаліївської сільської ради №02-11-99 від 18.03.2020 року (а.с. 141) вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 2002 року народження, ОСОБА_4 , 1991 року народження, ОСОБА_5 , 1993 року народження та ОСОБА_2 , 1966 року народження, дійсно зареєстровані в АДРЕСА_1 але за даною адресою не проживають.

В судовому засіданні представник позивача, пояснив, що ОСОБА_1 з грудня 2000 року по 22.10.2005 рік працювала в СВК «Розаліївський», а ОСОБА_2 працював в СВК «Розаліївський» до 2009 року, користувалися житловим будинком, що належить СВК «Розаліївський» на праві приватної власності. Договір оренди з ОСОБА_1 був укладений в лютому 2015 року, ОСОБА_1 сплачувала орендну плату протягом 2015, 2016 року, з січня 2017 року не платить, а договір діє до 31.12.2017 року, тобто орендна плата не сплачена з січня 2017 року по липень 2019 року. Відповідачів було повідомлено про звільнення житла, але вони не реагують, хоча, по факту, відповідачі постійно не проживають в спірному будинку, але повністю виселитися, звільнити будинок від своїх речей не бажають. На даний час, ні ОСОБА_1 ні її родичі в даному будинку не живуть, відповідачі не перебувають в трудових відносинах з СВК «Розаліївський», не сплачують орендну плату за проживання в будинку, та продовжують користуватися будинком, зберігають там свої речі, хоча з 2018 року, фактично, змінили місце проживання.

Позивач зазначає, що в зв`язку з несплатою орендної плати за користування будинком в період з 01.01.2017 року по 01.08.2019 року утворилася заборгованість, яка становить 6200 грн., та на підставі ст.625 ЦК України, позивач також нарахував втрати від інфляційних процесів в сумі 1770,46 грн. і 3% річних в розмірі 480,54 грн.

Задовольняючи позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 41 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Отже, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст.169 ЖК України, у разі припинення договору найму жилого приміщення наймач і особи, які проживають разом з ним зобов`язані звільнити займане приміщення, а в разі відмови, підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Так, відповідно до п. 2.7 Договору якщо робітники покинуть роботу в господарстві до 15 років, то вони зобов`язані покинути займаний будинок.

22.10.2005 року ОСОБА_1 та 01.10.20009 року ОСОБА_2 було звільнено із займаних посад зв власним бажанням. Слід зазначити, що вони пропрацювали менше 15 років в СВК «Розаліївський».

Таким чином, оскільки закінчився термін дії договору найму жилого приміщення 31.12.2017 року, відповідачі не працюють в СВК «Розаліївський», не пропрацювали в СВК «Розаліївський» 15 років, враховуючи вимоги ст. 124 ЖК України, відсутність відзиву з належними і допустимими доказами в спростування тверджень позивача, дають підстави позов задовольнити, відповідач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягають виселенню з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 530 України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Також, згідно п. 7.1 Договору оренди від 01.02.205 року орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Позивач зазначає, що у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 орендної плати за проживання у орендованому житловому будинку з 01.01.2017 року по 01.08.2019 року утворилася заборгованість перед СВК «Розаліївський» в сумі 6200,00 грн., крім того, позивач просить стягнути дану суму боргу з втратами від інфляційних процесів в сумі 1770,46 грн. і 3 % річних в розмірі 480,54 грн..

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем правомірно проведено розрахунок сум, згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, за період з 01.01.2017 року по 01.08.2019 року, обґрунтовано розмір боргу по сплаті орендної плати. Відповідачем ОСОБА_1 договірні зобов`язання виконані не були, не сплачено заборгованість по сплаті орендної плати за користування житловим будинком.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, оцінюючи наявні докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на корить позивача судові витрати по справі в розмірі 1536,80 грн. (по 307,30 грн. з кожного відповідача).

Керуючись ст. 317, 321, 391, 526, 530, 762, 763 ЦК України, ст. 109,124,169 ЖК України, ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити .

Виселити ОСОБА_1 1971 року народження (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 1966 року народження (ІПН невідомий), ОСОБА_3 2002 року народження (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 1991 року народження (ІПН невідомий), ОСОБА_5 1993 року народження (ІПН невідомий), без надання іншого житла, з будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» заборгованість по орендній платі 6200 грн. інфляційні втрати в розмірі 1770,46 грн., та 3% річних в розмірі 480,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 1971 року народження (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 1966 року народження (ІПН невідомий), ОСОБА_3 2002 року народження (ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 1991 року народження (ІПН невідомий), ОСОБА_5 1993 року народження (ІПН невідомий) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» судові витрати по справі в сумі 1536,80 грн., /по 307,30 грн. з кожного відповідача/.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола