Справа № 283/971/19
провадження №2/283/19/2020
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2020 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судових засідань Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

25.04.2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що її донька ОСОБА_2 з 27.02.2017 року є інвалідом 2-ї групи та з 16.05.2011 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра Малинського РТМО. У 2011 році двічі перебувала на лікуванні в Житомирській обласній психіатричній лікарні№1 з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, параноїчний синдром.

10.09.2012 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк», підписавши заяву, отримала кредит в розмірі 20000 грн., не усвідомлюючи значення свої дій. 23.08.2018 року рішенням Малинського районного суду ОСОБА_2 визнано недієздатною та призначено позивача її опікуном. ОСОБА_1 просить суд визнати кредитний договір б/н від 10.09.2012 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , недійсним.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зв`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Встановлено, що 10.09.2012 року між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено кредитний договір, про що свідчить підписана нею анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.6).

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_4 . Малинського МРТМО від 17.11.2016 року, ОСОБА_2 з 16.05.2011 року перебуває на диспансерному обліку у психіатричному кабінеті (а.с.7).

З 27.02.2017 року ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи про що свідчать довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії за №789194 від 03.03.2017 року, за №025274 від 16.03.2018 року, за №537029 від 05.03.2019 року (а.с.8-10).

Окрім цього, висновком судово-психіатричного експерта №230-2018 від 17.07.2018 року, встановлено, що наявні у ОСОБА_2 психічні розлади в сфері мислення, емоцій, волі, критики за шизофренічним типом, стійкість галюцинаційно-маячних переживань настільки виражено, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23.08.2018 року по справі №283/611/18, ОСОБА_2 визнано недієздатною, встановлено над нею опіку, призначено опікуном матір ОСОБА_1 , визначено строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною в два роки з дня набрання рішенням законної сили.

За клопотанням позивача, 08.07.2019 року ухвалою Малинського районного суду Житомирської області призначено по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено судово-психіатричній експертній комісії Житомирської обласної психіатричної лікарні №1.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №274-2019 від 10.09.2019 року, ОСОБА_2 в 2011 році перенесла гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, з приводу якого двічі в цьому році лікувалася в психіатричній лікарні, виписувалася з відділення з одужанням та повністю відновленою працездатністю. В подальшому до 2014 року у лікаря-психіатра за місцем проживання не спостерігалася, підтримуючого лікування не отримувала, продовжувала працювати на попередньому місці роботи художником у відділі головного технолога на фабриці банкнотного паперу НБУ. В цей період у неї відмічався кар`єрний ріст з художника І категорії до провідного, тобто, на той проміжок часу була повністю соціально адаптованою.

Окрім цього, у висновку зазначено, що в комісії не має підстав вважати, що ступінь наявних у ОСОБА_2 психічних розладів в сфері мислення, емоцій, волі, критики на той період, а саме: 10 вересня 2012 року, була настільки виражена, щоб позбавляти її здатності усвідомлювати значення своїх дій а керувати ними (а.с.65-67).

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаною нормою може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 чернвя 2018 року за №719/32171.

Судово-психіатрична експертиза призначається судом і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження цивільних справ з приводу психічного стану особи.

Предметом експертизи є визначення психічного стану особи у певні значимі проміжки часу. Психічний стан особи у юридично значимі проміжки часу визначаються з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Так, висновком судово-психіатричного експерта №274-2019 від 10.09.2019 року встановлено, що в комісії не має підстав вважати, що ступінь наявних у ОСОБА_2 психічних розладів в сфері мислення, емоцій, волі, критики на той період, а саме: 10 вересня 2012 року, була настільки виражена, щоб позбавляти її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Тобто, на момент укладення спірного правочину, ОСОБА_2 усвідомлювала значення своїх дії та могла ними керувати, що повністю спростовує твердження позивача.

Відповідно до п.16 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 Цивільного кодексу України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

В даному випадку, єдиним доказом в матеріалах справи, що підтверджує стан ОСОБА_2 на момент укладення кредитного договору, є висновок судово-психіатричного експерта №274-2019 від 10.09.2019 року. Будь-яких інших доказів, суду не надано.

А відтак, висновок судово-психіатричного експерта №274-2019 від 10.09.2019 року є належним, допустимим та достатнім доказом для прийняття рішення.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про те що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підтверджуються жодним доказом.

Керуючись ст. 4,5,12,13,83,84,141,268,354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до акціонерного товариства «комерційний банк» Приватбанк» про визнання договору недійсним - відмовити повністю за безпідставністю.

Сторони мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя