ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1200/19
Провадження № 22-ц/4820/1842/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: прокурора Коломий О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2020 року (суддя Пашкевич Р.В.) у справі за позовом заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Вест» про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію прав на земельну ділянку, скасування у поземельній книзі запису про державну реєстрацію земельної ділянки та поновлення запису у поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у якому просить: визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-31861-СГ від 02 грудня 2016 року, яким затверджено проєкт землеустрою та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :06:007:0141), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :06:007:0141), для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29241432 від 28 листопада 2018 про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером :06:007:0200; скасувати у Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :06:007:0200 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки; поновити у Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером :06:007:0141 запис про державну реєстрацію цієї земельної ділянки.

01 липня 2019 року заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд: 1) накласти арешт (у формі заборони на відчуження та розпорядження) на спірну земельну ділянку; 2) встановити заборону органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки (у тому числі у разі її поділу, виділу чи об`єднання з іншими ділянками); 3) заборонити земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, та її територіальних органів, виконавцям робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, іншим особам, які здійснюють формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються спірної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 03 липня 2019 року задоволено заяву заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури про забезпечення позову та накладено арешт (у формі заборони на відчуження та розпорядження) на земельну ділянку за кадастровим номером :06:007:0200, що знаходиться за межами населених пунктів на території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та перебуває у власності ОСОБА_1 ; заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (у тому числі об`єднання, поділ, виділ частки з об`єкта нерухомого майна) щодо земельної ділянки за кадастровим номером :06:007:0200, що знаходиться за межами населених пунктів на території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області; заборонено земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних органів, виконання робіт із землеустрою та землеоціночних робіт, іншим особам, які здійснюють формування та/або внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості (у тому числі об`єднання, поділ, виділ частки з об`єкта нерухомого майна), які стосуються земельної ділянки за кадастровим номером :06:007:0200, що знаходиться за межами населених пунктів на території М`якотівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

17 березня 2020 року відповідачем подано клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову, в обґрунтування якого вказано, що їх метою є можливість виділення спірної земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0141 із об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0200 з подальшим мирним врегулюванням з державою відповідного спору.

Крім того, відповідач просив зупинити розгляд цивільної справи № 675/1200/19 до моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :06:007:0141, :06:007:0165, :06:007:0164, :06:007:0144, :06:007:0142 із об`єднаної земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0200 площею 20,00 га.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову та зупинення провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою раніше вжиті заходи забезпечення позову, скасувати у відповідній частині.

Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм процесуального права.

Посилається на те, що заява про забезпечення позову подана не уповноваженою особою, оскільки відповідну заяву має право подавати керівник Шепетівської місцевої прокуратури, в той час як заява про забезпечення позову у даній справі подана одним із його заступників без зазначення відповідної підстави, яка унеможливлює підписання матеріалів повноважним керівником прокуратури або ж його першим заступником. Позивачем не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій, не підтверджено повноваження заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури.

Крім того, вважає, що з 09 липня 2019 року її права як добросовісного набувача об`єднаної земельної ділянки порушені. Судом не враховано, що заява про часткове скасування заходів забезпечення позову була подана з метою виділення спірної земельної ділянки з об`єднаної земельної ділянки задля мирного врегулювання даного спору з державою.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що прокурором заявлено позов в інтересах держави, який обґрунтовано протиправним наданням у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, яка в подальшому була відчужена на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, предметом спору є земельна ділянка з кадастровим номером :06:007:0141, площею 2 га, яка була об`єднана в одну земельну ділянку разом з іншими з присвоєнням кадастрового номера :06:007:0200, площею 20 га.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд, враховуючи обставини справи, дійшов висновку, що вказані позивачем види забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Вказав, що забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб не обмежує права користування земельною ділянкою її теперішнім власником в існуючих розмірах за її цільовим призначенням. Тимчасове обмеження у розпорядженні спірною ділянкою на час розгляду справи не порушує статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки таке обмеження встановлюється в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про часткове скасування заходів забезпечення позову та зупинення провадження по справі, суд виходив з того, що спір між сторонами стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0176, предметом якого є забезпечене майно, не вирішено. Подана ОСОБА_1 заява про часткове скасування заходів забезпечення позову не містить доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування, у зв`язку з чим підстави для скасування заходів забезпечення позову з метою виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог відсутні. Крім того, заява не містить обґрунтування достатності підстав для зупинення провадження по справі.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" судам роз`яснено, що, визнаючи наявність передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен враховувати неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість їх розгляду.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Аналіз обставин справи свідчить про те, що відповідач має можливість вчинити дії по відчуженню на користь третіх осіб земельної ділянки з кадастровим номером :06:007:0200, до якої увійшла спірна земельна ділянка, а також виділенню з новосформованої земельної ділянки інших земельних ділянок, їх поділ. З урахуванням змісту позовних вимог, у разі задоволення позову ризик вчинення вказаних дій відповідачем, що може реально перешкодити виконанню рішення суду або взагалі зробити його виконання неможливим, триває досі.

З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін суд приходить до висновку про те, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду, у випадку задоволення (часткового) позовних вимог, відтак підстав для його часткового скасування не вбачається.

Хмельницький апеляційний суд враховує, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно, на яке накладено арешт та заборонено вчинення певних дій щодо розпорядження та реєстрації, фактично продовжить перебувати в користуванні нового власника, в той час як обмежується лише відповідна можливість розпорядитися земельною ділянкою та вчинити реєстраційні дії зі спірним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії).

Доводи апелянта про те, що заборона вчинення певних дій щодо спірної земельної ділянки є втручанням у його право вільно розпоряджатися майном є обґрунтованими. Однак таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямовано на забезпечення виконання рішення суду.

Крім того, така заборона не перешкоджає апелянту та ТОВ «Поділля Вест» вільно користуватися ділянкою відповідно до її цільового призначення. Ці обставини свідчать про те, що забезпечення позову у вигляді арешту та заборони щодо земельної ділянки відповідає ч. 1 ст. 6 Конвенції та не порушує ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції.

Посилання апелянта на те, що заява про забезпечення позову подана не уповноваженою особою, оскільки відповідну заяву має право подавати керівник Шепетівської місцевої прокуратури, в той час як заява про забезпечення позову у даній справі подана одним із його заступників без зазначення відповідної підстави, яка унеможливлює підписання матеріалів повноважним керівником прокуратури або ж його першим заступником, позивачем не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій, не підтверджено повноваження заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури не є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Повноваження прокурора передбачені ч. 3 ст. 56 ЦПК України, згідно з якою у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у ст. 15 цього Закону.

Згідно п. 16 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду, прокурором органу прокуратури є заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).

Як передбачено ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У наведених випадках прокурор незалежно від його адміністративної посади, яку він обіймає виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги щодо відсутності у заступника керівника Шепетівської місцевої прокуратури цивільної процесуальної дієздатності на звернення до суду є безпідставними, оскільки заступник керівника місцевої прокуратури наділений правом подання позовної заяви на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів держави в суді у порядку, передбаченому ст. 56 ЦПК України.

Вказане узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 707/2825/18 (провадження № 61-14476св19).

Врахувавши предмет позову та наведені позивачем обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та співмірність, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, а також те, що наведені позивачем ризики щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не зникли, суд першої інстанції, перевіривши доводи відповідача, обґрунтовано залишив без задоволення заяву про часткове скасування заходів забезпечення позову, позаяк вказана заява не містить доказів на підтвердження того, що потреба в забезпеченні позову відпала, або змінились обставини, що зумовили його застосування. Правомірно суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повне судове рішення складено 4 грудня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк