Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.08.2017 року між сторонами було укладено Договір позики, на підставі якого ОСОБА_2 отримав від позивача позику у розмірі 6300,00 дол. США з терміном повернення до 28.02.2019 року.

Взяті на себе зобов`язання позивач виконав повністю, однак відповідачем у строки встановлені договорами грошові позики повернуті не були.

У зв`язку з цим позивач, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за позикою у розмірі 3521,22 дол. США основного боргу, 624,60 дол. США суми процентів від суми позики, 1128,59 дол. США суми процентів, які нараховані на суму простроченої заборгованості від позики, 3432,78 дол. США сума пені від суми простроченої заборгованості від позики.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Відповідач підготував та надав до суду відзив на позовну заяву, не заперечував проти часткового задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 17.08.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики (далі - Договір), на підставі якого ОСОБА_2 отримав від позивача позику у розмірі 6300,00 дол. США з терміном повернення до 28.02.2019 року. (а.с. 6).

Факт отримання відповідачем грошових коштів за договором підтверджено відповідною розпискою. (а.с. 8).

Позивач зазначає, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано.

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦПК України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1.1. Договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику в грошовій формі в дол. США, а останній зобов`язується повернути позику у визначений даним договором строк.

Згідно з п. 2.1 Договору за надання позики позичальник сплачує позикодавцю 12% річних від суми не повернутої частини позики. Проценти сплачуються позичальником щомісяця до 15 числа поточного місяця.

Строк надання позики позичальнику становить період з моменту надання позикодавцем коштів позичальнику і до 28 лютого 2019 року (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору позичальник зобов`язується повернути повністю суму позики позикодавцю у термін до 28 лютого 2019 року.

Згідно з п. 5.3 Договору позика повертається рівними частинами по 350 дол. США кожен місяць до 15 числа поточного місяця, також сплачується відсоток за користування позикою, визначений в п. 2.1 даного договору.

Пунктом 7.3. Договору визначено, що у разі прострочення позичальником повернення суми позики позикодавцю останній має право вимагати, а позикодавець зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмір 30% річних, які нараховуються на суму простроченої заборгованості позичальника за весь період прострочення повернення суми позики позикодавцю.

Також, відповідно до п. 7.4. Договору у разі прострочення позичальником повернення суми позики позикодавцю, позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,25% в день від суми простроченої заборгованості позичальника за весь період прострочення повернення суми позики позикодавцю.

Судом встановлено, що позичальник на виконання умов Договору здійснював платежі, а саме: 04.09.2017 року - 400 дол. США, 04.10.2017 року - 400 дол. США, 07.11.2017 року - 400 дол. США, 04.12.2017 року - 400 дол. США, 19.01.2018 року - 400 дол. США, 13.02.2018 року - 400 дол. США, 14.03.2018 року - 400 дол. США, 03.05.2018 року - 400 дол. США, що підтверджується і розрахунком заборгованості позивача.

Тобто, до травня 2018 року позичальник виконував свої зобов`язання, практично, належним чином.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18) прийшла до висновку, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Тобто, позикодавець має право нараховувати відсотки за договором та штрафні санкції до спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Позикодавець пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України у судовому порядку подавши позовну заяву 02.10.2018 року.

Тому, нарахування відсотків за Договором та штрафні санкції має здійснюватися до 02.10.2018 року.

В цій частині позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 904,81 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 17.08.2017 року № 17/8 у загальному розмірі 4 180,89 дол. США, а саме: 3521,22 дол. США основного боргу, 176,32 дол. США сума процентів від суми позики, 119,51 дол. США сума процентів, які нараховані на суму простроченої заборгованості від позики, 363,84 дол. США сума пені від суми простроченої заборгованості від позики.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 904,81 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко