ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8859/20 Справа № 206/779/20 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року

у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 18 вересня 2014 року, за умовами якої отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 11 477,89 грн., яка складається із: 3 178,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3 178,60 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 819,44 грн. заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6 457,09 грн. нарахованої пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 522,76 грн. штраф (процентна складова), яку АТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, у встановленому законом порядку даний договір не оспорювався та не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дішла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 18 вересня 2014 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач виявляє бажання оформити на своє ім`я платіжну карту (а.с. 10).

Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, неустойки та комісії.

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, - відповідачем не підписані (а.с. 12-26).

Анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна також не містить підпису відповідача.

На підтвердження позову банком приведено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 18 вересня 2014 року, згідно якого станом на 20 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 11 477,89 грн., а саме: 3 178,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3 178,60 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 819,44 грн. заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6 457,09 грн. нарахованої пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 522,76 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості за крежитним договором, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для стягнення цієї заборгованості не вбачається.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем 18 вересня 2014 року кредитного договору у належній формі та не доведено його умови.

Банком не представлено суду першої інстанції доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором у визначеному у позові розмірі.

Приведений банком розрахунок заборгованості не містить будь-якої інформації за період з 18 вересня 2014 (часу укладення договору) по 30 листопада 2016 року. Перша інформація у розрахунку заборгованості датована лише 30 листопада 2016 року.

Надана банком довідка про відкриття на імя відповідача банківської картки від 30 листопада 2016 року, не містить інформації за яким саме договором було відкрито наведену картку, як і докази щодо отримання картки відповідачем (а.с.71).

Даних про отримання банківської картки 18 вересня 2014 року, матеріали справи не містить. Однак, позивач наполягає на укладенні кредитного договору 18 вересня 2014 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія приходить до висновку, що АТ КБ ПриватБанк не представлено письмових доказів на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору у належній формі та не доведено його умови.

Посилання позивача на те, що конкретні умови кредитування визначаються Умовами та Правилами надання банківських послуг безпідставні, оскільки зазначені Умови та Правила не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16 від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду в суді апеляційної інстанції, банком не було доведено, що відповідач дійсно 18 вересня 2014 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 000 грн.

Долучена до матеріалів справи виписка з особового рахунку не спростовує наведених вище висновків суду, не доводить факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі, крім того, вказана виписка здійснена у період з листопада 2016 року по січень 2020 року, в той час, коли позивач посилається на укладення договору з відповідачем 18 вересня 2014 року.

Отже, банком не представлено суду першої інстанції доказів, що відповідають положенням ст.ст. 77, 80 ЦПК України, на підтвердження факту наявності заборгованості у визначеному у позові розмірі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку, у зв`язку з недоведеністю.

Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом, учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності позовних вимог банку спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, аналогічні позовним вимогам, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.

Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко