Справа № 738/1852/19
№ провадження 2/738/20/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді: Савченка О.А.

з участю:

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Посилався на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстрований відповідач, але фактично там не проживає з серпня 2018 року. Відповідач житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратим право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причину своєї неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом 24 травня 2012 року та Витягом про державну реєстрацію прав від 11 червня 2012 року (а.с10-11).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 12-14, 25)

Як вбачається з Акту обстеження депутата Менської міської ради від 09 жовтня 2019 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_2 . За даною адресою також зареєстрований та за слів сусідів з серпня 2018 року не проживає ОСОБА_3 (а.с. 9).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожна окремо повідомили суду, що вони проживають в будинку АДРЕСА_1 . Їм достеменно відомо, що ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2018 року. На даний час його місце проживання їм не відоме.

Відповідно до вимог ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За наведених вище доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не проживаючи у житловому будинку втратив право користуватися зазначеним жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, які складаються з суми сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 ) 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко