Провадження №2/523/1755/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Дяченко В.Г.

за участі секретаря судового засідання Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, посилаючись на те, що 04 травня 2005 року ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з другої сторони склали договір довічного договір утримання. Згідно даного договору довічного утримання ОСОБА_1 передала у власність, а ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_3 прийняли у власність на праві спільної сумісної квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м. Дана квартира належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 01.11.1999 року за №12-18289,Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 09.11.2000 року, номер запису: 371 в книзі 346 пр-984357 пр- 82. Набувачі квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувалися довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом необхідною допомогою, в тому числі загальною медичною. Кошти на загальну медичну допомогу зобов`язувались надавати по необхідності. Даний договір стороною відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконується. ОСОБА_1 декілька разів знаходилась на стаціонарному лікуванню. Ніхто не надавав коштів на загальну медичну допомогу. Матеріально відповідачі ОСОБА_1 не забезпечують взагалі. За утримання квартири АДРЕСА_1 , власниками якої є сім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 несе повні витрати.

Оскільки, відповідачі не виконує взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, позивач вимушена звернутись до суду з позовом про його розірвання.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, відзив на позов не надали.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 травня 2005 року ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з другої сторони склали договір довічного договір утримання. Згідно даного договору довічного утримання ОСОБА_1 передала у власність, а ОСОБА_2 та її чоловіку ОСОБА_3 прийняли у власність на праві спільної сумісної квартиру під АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 кв.м. Дана квартира належала позивачу на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 01.11.1999 року за №12-18289,Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 09.11.2000 року, номер запису: 371 в книзі 346 пр-984357 пр- 82. Набувачі квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язувалися довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом необхідною допомогою, в тому числі загальною медичною. Кошти на загальну медичну допомогу зобов`язувались надавати по необхідності (а.с.26).

Даний договір стороною відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконується.

Доказів зворотнього суду не надано.

Позивачем умови договору довічного утримання виконані у повному обсязі.

Частиною 1 ст.744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст.745ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст.748ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), грошова оцінка матеріального забезпечення відчужувача встановлені нормами ст.ст. 749-751 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо розірвання договору довічного утримання слід задовольнити, оскільки відсутні докази, щодо належного виконання відповідачем своїх обов`язків.

За приписами ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на тримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що фактично відповідачі не виконували зобов`язання за умовами договору.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, про те, що відповідачами не виконуються умови Договору довічного утримання у зв`язку із чим, останній підлягає розірванню.

Керуючись ст. ст. 509, 626, 627, 628, 638, 744, 746, 735, 203, 215-235 ЦК України, ст. ст.76, 49, 142, 258, 263, 265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 04 травня 2005 року між ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: № НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ), зареєстровані в с.Кривчик, Хмельницької області з другої сторони посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонітіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1-1544.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: № НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в рівних частках у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовлено 24.11.2020 року.

Суддя