АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2020

м. Чернівці

справа № 723/2336/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області, ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора В.Т.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою.

Заявник просила:

-визнати неправомірною бездіяльність Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області при виконанні вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17 (виконавче провадження № 58980438);

-зобов`язати Сторожинецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області виїхати за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем її реєстрації та проживання, про що винести відповідну постанову.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на виконанні у державного виконавця Куби В.Д. знаходиться виконавче провадження № 58980438 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу в розмірі 85 000 гривень.

Заявник неодноразово зверталася до державного виконавця із заявами про вжиття заходів примусового виконання вироку суду, а саме опису та накладення арешту на рухоме майно, належне боржнику, проте вказані заяви державним виконавцем були залишені без реагування та жодної відповіді їй надано не було.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державний виконавець здійснив усі необхідні виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у звязку з чим підстав для задоволення скарги немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Державний виконавець здійснив виїзд за місцем проживання боржника лише 11 серпня 2019 року, в той час як заяви щодо вжиття заходів примусового виконання вироку суду були направлені заявником 18 квітня 2019 та 4 липня 2019 року.

Вказані заяви були залишені державним виконавцем без належного реагування.

Їй не направлявся акт від 11 серпня 2019 року.

Державний виконавець, всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» не виїжджав повторно за місцем реєстрації та проживання боржника.

Державним виконавцем не вчиняються жодні дії щодо перевірки наявності у боржника належного йому на праві власності рухомого майна.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу головний держаний виконавець Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Куба В.Д. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.

Вказує, що ним було вжито всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо організації примусового виконання вироку суду, зокрема виїзд за місцем проживання боржника, з`ясування в реєстрах рухомого та нерухомого майна, в органах Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України інформації щодо майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

24 грудня 2019 року було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне на праві власності боржнику, що підтверджується відповідними копіями витягів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що вироком Строжинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року, який набрав законої сили 12 лютого 2019 року, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 85 000 гривень.

27 березня 2019 року на виконання зазначеного вироку суд першої інстанції видав виконавчий лист № 723/2336/17(а.с.6).

24 квітня 2019 року головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Кубою В.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58980438 на виконання вищевказаного виконавчого листа(а. с. 7).

04 липня 2019 року заяником поштою було направлено на адресу Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області заяву, в якій вона просила державного виконавця виїхати за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем її реєстрації та проживання, про що винести відповідну постанову.

Також у вказаній заяві ОСОБА_1 вказала, що вказане клопотання містилося і в її заяві про відкриття виконавчого провадження, проте було залишене державним виконавцем без належного реагування(а.с.8).

24 квітня 2019 року та 19 червня 2019 року головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Кубою В.Д. було надіслано на адресу реєстрації та проживання боржника ОСОБА_2 виклики № 12297 та 18833, згідно яких було зобов`язано ОСОБА_2 з`явитися до виконавця 7 травня 2019 року та 26 червня 2019 року для вирішення питання щодо сплати боргу за виконавчим листом № 723/2336/17 від 12 грудня 2018 року або надання підтверджуючих документів про таку сплату (а.с. 21, 26).

Згідно актів від 11 серпня 2019 року та 23 грудня 2019 року вбачається, що державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 щодо виявлення майна боржника ОСОБА_2 , проте боржник за вказаною адресою була відсутня. Однак вона зареєстрована та проживає в будинку ОСОБА_3 (а.с.28).

Майно, яке належить боржнику та підлягає опису і арешту, не виявлено.

Згідно інформації з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного рестру Іпотек , Єдиного рестру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 184318140 від 10 жовтня 2019 року та № 194074486 від 20 грудня 2019 року відомості щодо наявності у ОСОБА_2 нерухомого майна, належного їй на праві власності, відсутні (а.с.27, 71).

Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 63941246 від 24 грудня 2019 року вбачається, що на все рухоме майно, належне ОСОБА_2 , було накладено арешт та заборонено його відчужувати(а.с.72)

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Положеннями статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність на відміну від дії не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності.

Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого вчинення особою протиправних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим, неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Такий правовий висновок викладений Верховний Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Крім того, частиною 3 статті 18 цього Закону визначено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно з частиною 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

За положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна божника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржник

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулюваннястатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що головним державним виконавцем Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Кубою В.Д. було здійснено всі необхідні заходи щодо примусового виконання виконавчого провадження, а тому відсутні правові підстави для визнання неправомірною його бездіяльності.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Не є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», дії державного виконавця щодо розшуку майна божника та перевірки майнового стану боржника.

Згідно з частиною 3,4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

У виконавчому листі № 723/2336/17 від 12 грудня 2018 року зазначена адреса місця реєстрації боржника ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Проте державний виконавець в період з 24 квітня 2019 року по 23 грудня 2019 року не вчинив всіх передбачених законом дій та законодавчо визначених механізмів для розшуку майна боржника в процесі виконання судового рішення, не звернувся до суду із поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до вказаного житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, що у випадку задоволення такого поданння дало б змогу державному виконавцю перевірити чи є наявним в житловому будинку за місцем проживання боржника майно, на яке можливо звернути стягнення, а у разі наявності такого майна, описати його та накласти на нього арешт.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що державним виконавцем здійснювались запити до відповідних органів щодо перебування у власності боржника іншого рухомого майна, в тому числі і транспортних засобів.

Тобто державним виконавцем протягом досить тривалого часу не вчинялися у повній мірі виконавчі дії, спрямовані на неупереджене, ефективне, своєчасне виконання вироку суду в повному обсязі.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась і та обставина, що згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Проте як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець з моменту винесення ним 24 квітня 2019 року постанови про відкриття провадження здійснив виїзд за місцем реєстрації та проживання боржника ОСОБА_2 лише 11 серпня 2019 року, що свідчить про порушення державним виконавцем положень статті 48 Закону Украни «Про виконавче провадження», якою визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, здійснення державним виконавцем 23 грудня 2019 року чергового виїзду за місцем реєстрації божника підтверджує несисематичність перевірок державним службовцем майнового стану боржника, яка у відповідності до Закону Украни «Про виконавче провадження» повинна проводитись не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення рухомого майна, належного боржнику.

Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_1 , нею оскаржується бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Куби В.Д. щодо неналежного розшуку вказаним державним виконавцем майна, яким володіє боржник та на яке можна звернути стягнення, що дає підстави зробити висновок про те, що апеляційний суд за результатами розгляду вказаної скарги може ухватити судове рішення про визнання неправомірними рішень, дій чи бездіяльності конкретного державного виконавця, який вчинив такі діяння, а не органу виконавчої служби, як юридичної особи, як про це помилково зазначила заявник у своїй скарзі.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що державним виконавцем не були своєчасно здійснені всі дії для примусового виконання вироку суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 16 жовтня 2019 року року у справі № 199/9214/15-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 577/4382/16-ц,від 02 жовтня 2019 року у справі № 0814/1589/2012, від 10 січня 2019 року у справі 756/15333/12-ц.

Доводи державного виконавця у відзиві на апеляційну скаргу про те, що 24 грудня 2019 року на все рухоме майно, належне ОСОБА_2 , було накладено арешт та заборонено його відчужувати не спростовують факту бездіяльності державного виконавця, не вжиття ним усіх можливих та ефективних заходів для виконання вироку Строжинецького районного суду Чернівецької області щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 85 000 гривень.

Між тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимоги про зобов`язання державного виконавця виїхати за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем її реєстрації та проживання, про що винести відповідну постанову, проте вважає, що підлягають зміні мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 9 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Суди не можуть підміняти собою органи владних повноважень, приймати замість них рішення,давати вказівки щодо вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Повноваження органів державної виконавчої служби щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі щодо вчинення дій по виконанню судових рішень (накладення арешту, передача майна на реалізацію, здійснення перерахунку грошових коштів на користь тієї чи іншої сторони виконавчого провадження, тощо), за своєю правовою природою є дискреційними, а тому суд позбавлений процесуальної можливості перебирати на себе повноваження державного виконавця з виконання виконавчого документа, вчиняти певні дії чи приймати рішення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постановах від 26 грудня 2019 року та від 20 березня 2019 року у справі 344/10083/17.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Куби В.Д. при виконанні вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17(виконавче провадження № 58980438) з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому ухвалу в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги в цій частині. Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року в частині відмови у зобов`язанні державного виконавця виїхати за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем її реєстрації та проживання, про що винести відповідну постанову змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин 1,2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови у визнанні неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Куби В.Д. при виконанні вироку Сторожинецького рацонного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17(виконавче провадження № 58980438) та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги в цій частині.

Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З квитанції № 256 від 10 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір в сумі 384 гривень 20 копійок (а.с.58).

Отже, з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 слід стягнути 192 гривні 10 копійки (384,2:2=192,10) пропорційно до задоволених вимог в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Також з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню 500 гривень на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень підтверджено наявними в матеріалах справи: договором про надання правової (правничої) допомоги № 9/19-2 від 17 вересня 2019 року, укладеним між адвокатом Бутирською І.А. та ОСОБА_1 ; актом виконаних робіт № 9/19-2 від 18 вересня 2019 року; квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 19 вересня 2019 року (а.с.10-12).

Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 становить 692 гривні 10 копійок (192,10 + 500=692,10).

Керуючись статтями 368,374,376,381,382 ЦПКУкраїни, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року в частині відмови у визнанні неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області Куби Василя Дмитровича при виконанні вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17(виконавче провадження № 58980438) скасувати.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області Куби Василя Дмитровича щодо виконання вироку Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 грудня 2018 року у кримінальній справі № 723/2336/17(виконавче провадження № 58980438) в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Ухвалу Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2019 року в частині відмови у зобов`язанні державного виконавця виїхати за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , описати та накласти арешт на рухоме майно, що знаходиться за місцем її реєстрації та проживання, про що винести відповідну постанову змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Стягнути з Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області на користь ОСОБА_1 692 (шістсот дев`яносто дві) гривні 10 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 січня 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.В. Перепелюк

Н.Ю. Половінкіна