П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 370/3664/19

Номер провадження 22-ц/824/14022/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу Гончарук Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О. В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_5 , яка складається з Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась до Рожівської сільської ради з метою приватизації земельної ділянки, на якій знаходиться Ѕ частина вищевказаного домоволодіння. Пізніше, позивачу стало відомо, що власником всієї земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, є відповідач.

Позивач зазначає, що вона зареєструвала за собою право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . А відтак, виходячи з положень ч.ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України, у відповідача припинилось, а у позивача виникло право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1118 га, якій згодом було присвоєно кадастровий номер :01:013:0009.

Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року (а.с. 137-144) позовні вимоги ОСОБА_3 , задоволено, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1118 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:013:0009, розташовану по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 30 вересня 2020 року Гончарук Юлія Олександрівна в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаржнику на праві власності належать земельні ділянки площею 0,1118 га з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування будівель та господарських споруд та площею 0,1793 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1118 га належав на праві власності матері скаржника ОСОБА_6 після смерті якої, вказаний будинок успадкували скаржник та його брат ОСОБА_5 . Спірна земельна ділянка до складу спадщини не входила, оскільки з 1994 року належала скаржнику на праві власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадщину у вигляді Ѕ частини будинку прийняла його донька ОСОБА_3 .

Скаржник зазначає, що згодом позивач стала вимагати розділити на дві частини належну йому на праві власності земельну ділянку.

Скаржник зазначає, що спадкодавець ОСОБА_5 за своє життя не набув, у встановленому законом порядку, право власності на спірну земельну ділянку, на якій розташована частина житлового будинку, що належала йому на праві власності, а відтак, отримати право власності на частину спірної земельної ділянки, позивач не могла.

Крім того, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що його посилання на постанову ВС України від 27 листопада 2019 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» є необґрунтованим оскільки дане питання регламентовано ст. 403 ЦПК України та п. 7 п.п. 1 Перехідних положень ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

25 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його відповідачу.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач зазначає, що відповідач не заперечує того факту, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на спірній земельній ділянці та належить сторонам на праві спільної часткової власності.

На думку позивача, суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України в редакції, станом на час набуття позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку та врахував висновки викладені у постановах Верховного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/2328/19 та від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19.

Позивач зазначає, що доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка не увійшла до складу спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, обраний ним спосіб захисту порушеного права власності на належну позивачу земельну ділянку, на думку останньої, веде до реального відновлення її порушеного права власності на землю.

У судовому засіданні скаржник та його представник - адвокат Гончарук Ю. О. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право власності відповідача на Ѕ частину спірної земельної ділянки припинено внаслідок набуття позивачем Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 квітня 2005 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_6 (а.с. 10-13).

26 липня 2017 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка складається з Ѕ частини житлового будинку (домоволодіння) за номером АДРЕСА_1 (а.с. 15).

26 липня 2017 року ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 16-17).

14 грудня 1998 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Рожівської сільської ради народних депутатів від 04 квітня 1994 року отримав державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд -0,1118 га; ведення особистого підсобного господарства - 0,1793 га (а.с. 20).

Земельна ділянка площею 0,1118 з кадастровим номером :01:013:0009 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташована по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 22-23).

В матеріалах справи наявні належним чином завірені копії спадкової справи №643/2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с. 64-107).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (в редакції чинній на час отримання державного акту на право приватної власності на землю) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що подружжям ОСОБА_5 у 1967 році було придбано будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 на обслуговування якого була закріплена спірна земельна ділянка.

14 грудня 1998 року ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 , отримав державний акт на право приватної власності на землю, зокрема, на спірну земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд, площею 0,1118 га розташовану по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці розташовано житловий будинок, який належав на праві власності померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Разом з тим, на період приватизації спірної земельної ділянки, ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 не проживав та не був його власником.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 13 квітня 2005 року визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , відповідач прийняла спадщину та зареєструвала за собою право власності на Ѕ частину житлового будинку (домоволодіння) з відповідними надвірними будівлями та спорудами розташованими по АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки з тих підстав, що вона являється спадкоємицею Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_5 . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 за своє життя не набув, у встановленому законом порядку, права власності на земельну ділянку, на якій розташована Ѕ частина житлового будинку, що належала йому на праві власності, а земельна ділянка була зареєстрована на праві власності за відповідачем, що підтверджується державним актом на право власності на землю від 14 грудня 1998 року. Таким чином, до ОСОБА_3 могло б перейти право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки лише в разі наявності такого права у її батька.

Крім того, позивач звертаючись до суду з даним позовом, не оспорює рішення виконкому Рожівської сільської ради народних депутатів від 04 квітня 1994 року та Державного акту на право приватної власності на землю від 14 грудня 1998 року, що унеможливлює визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, оскаржуване рішення не можна назвати законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Гончарук Юлії Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова