Провадження № 2/243/501/2020
11 січня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,
вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з?явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право спадщини за законом від 27 квітня 2001 року, виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою Донецької області, ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1341, а також відомостями з реєстрової книги бюро технічної інвентаризації № 1343/9 від 16.05.2001 року.
В належному їм будинку крім позивачів зареєстрована колишня дружина позивача ОСОБА_3 . На даний час у вказаному будинку проживає тільки позивачі, які сплачують всі комунальні послуги. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в даному будинку з 05 травня 2014 року, особисті речі відповідача в ньому відсутні, окрім того вона не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на неї нараховуються. У зв`язку з тим, що в будинку зареєстрована відповідач у позивачів виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомого майна. Просять суд визнати ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення заперечень не має.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
3. Відповідно до ухвали судді від 03.12.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачу у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.23).
4. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з?явилася без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
5. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.
6. Відповідно свідоцтва на право спадщини за законом від 27 квітня 2001 року, виданого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою Донецької області, ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1341, а також відомостями з реєстрової книги бюро технічної інвентаризації № 1343/9 від 16.05.2001 року, власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с . 12).
7. Як вбачається зі свідоцтва на право власності ОСОБА_2 належить право власності на Ѕ частку спільного сумісного майна придбаному подружжям за час шлюбу, а саме на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 1-1340 (а.с.13).
8. З домової книги для приписки громадян, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за вищезазначеною адресою з 13.03.2001 року (а.с. 14-15).
9. Згідно акту від 12.08.2019 року, затвердженого секретарем Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 , сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що мешкають по АДРЕСА_2 , підтвердили, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 05 травня 2014 року не проживає по теперішній час (а.с. 17).
V. Оцінка Суду.
А. Загальні принципи.
11. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
12. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
13. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
14. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
15. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
16. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім?ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачи є членами сім?ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім?ї.
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
17. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
18. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
19. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач є членом сім?ї позивача і не проживає у будинку з 05 травня 2014 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
20. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об?єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
21. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
22. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні більше одного року.
Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем не надано доказів, що вона проживає в спірному домоволодінні, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку.
23. При цьому, тривала відсутність відповідача (десять років) свідчить про те, що вона має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать про те, що відповідач не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившим право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
24. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
25. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
26. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 768,40 грн. судового збору, проте ним не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110-112 Сімейного кодексу України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку села Покровське Артемівського району Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв