Дата документу 01.12.2020 Справа № 312/373/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №312/373/19 Головуючий у 1 інстанції: Рогоза А.Ю.
Провадження № 22-ц/807/3251/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області на рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, треті особи: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, ОСОБА_2 , про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, треті особи: Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, ОСОБА_2 , про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину за заповітом прийняв син померлої ОСОБА_4 (чоловік позивача), але не оформив своїх спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину.

ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_3 за життя була включена до списку додатку до Державного акту громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Октябрь» за № 141. За рішенням Великобілозерської ради народних депутатів № 150 від 16 серпня 1995 року КСП «Октябрь» передано у колективну власність 7200 гектарів сільськогосподарських угідь та видано Державний акт на право колективної власності серії ЗП № 00373 реєстраційний номер 10 від 21 серпня 1995 року. Отже, за життя ОСОБА_3 набула права на отримання земельної частки (паю) із земель КСП «Октябрь», а після її смерті зазначене право успадкував її син ОСОБА_5 , після смерті якого позивач успадкувала дане право.

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на право на отримання земельної частки (паю), яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 , позивач звернулася до державного нотаріуса, але останнім винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ОСОБА_1 не було надано правовстановлюючих документів, які б підтверджували право померлого на отримання земельної частки (паю).

Посилаючись на те, що позивач не може отримати спадщину іншим шляхом, окрім як звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ,, право на отримання земельної частки (паю) розміром 9,96 умовних кадастрових гектарів на території Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, із земель реформованого КСП «Октябрь».

Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право на отримання земельної частки (паю) розміром 9,96 умовних кадастрових гектарів на території Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, із земель реформованого КСП «Октябрь».

Встановивши, що ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_5 , який, в свою чергу є спадкоємцем ОСОБА_3 , яка була включена до списку додатку до Державного акту громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Октябрь», набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, Великобілозерська сільська рада Великобілозерського району Запорізької області подала апеляційну скаргу. Просять скасувати рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги Великобілозерська сільська рада Великобілозерського району Запорізької області зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду. Так, ОСОБА_1 звернулася до Енергодарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Враховуючи ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину мало бути видане 29 січня 2010 року. Висновок суду першої інстанції про те, що позивачу про існування у чоловіка права на земельну частку (пай), стало відомо у червні 2019 року вважають безпідставним.

Крім того, зазначають, що позивачем не надано документів, визначених ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», які б підтверджували право померлої ОСОБА_3 на отримання земельної частки (паю) із земель, що належали КСП «Октябрь». Позивачем також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що померла ОСОБА_3 була членом колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Октябрь».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року без змін. Доводи апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності вважає безпідставними, оскільки про успадкування її померлим чоловіком право на земельну частку пай, після померлої ОСОБА_3 , позивачу стало відомо з листа відділу у Великобілозерському районі ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області від 10 червня 2019 року, та довідки нотаріуса від 06 червня 2019 року. Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність факту роботи ОСОБА_3 у КСП «Октябрь» спростовуються листом Великобілозерської сільської ради від 01 листопада 2019 року.

Інші учасники справи, своїм правом на подання відзиву не скористалися.

23 листопада 2020 року від Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 01 грудня 2020 року без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася у селі Бритавка Чечельницького району Вінницької області (а.с. 7).

З копії спадкової справи, заведеної після померлої ОСОБА_3 , вбачається, що її син ОСОБА_5 прийняв спадщину, яка складалась зі всього майна, яке належало померлій (а.с. 47).

Зазначений факт також підтверджується довідкою Енергодарської державної нотаріальної контори від 06 червня 2019 року, з якої окрім цього, вбачається, що спадкоємець прийняв спадщину після померлої, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 11).

Відповідно до пункту 1 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зазначений кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. У відповідності до положень пункту 4 вказаних положень Цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, до набрання чинності ЦК України, а тому в даному випадку за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі суди дійшли правильного висновку про застосування до спірних правовідносиню норм ЦК Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР).

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з огляду на те, ОСОБА_5 вчинив визначені статтею 549 ЦК Української РСР дії, що свідчать про прийняття ним спадщини, а саме фактично вступив в управління спадковим майном, він вважається таким, що прийняв спадщину пілся померлої ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Велика Білозерка Великобілозерського району Запорізької області помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який народився у селі Бритавка Чечельницького району Вінницької області (а.с. 8).

З копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_5 , вбачається, що дружина померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася до Енергодарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті - ОСОБА_5 (а.с.70 зв.).

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З копії спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_5 , також вбачається, що спадкоємець за законом ОСОБА_6 відмовилась від належної їй частки спадщини на користь своєї матері - ОСОБА_1 (а.с. 71), спадкоємець за законом ОСОБА_7 відмовився від належної йому частини у спадщині, і претензій до того, щоб свідоцтво на спадщину було видано ОСОБА_1 не має (а.с. 71, зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

31 серпня 2019 року постановою державного нотаріуса Енергодарської державної нотаріальної контори Стасюк Л.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у КСП «Октябрь», що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , матері ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документа на спадкове майно, а саме сертифікату на земельну частку (пай) (а.с. 17).

У зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку, що слідує з вказаного повідомлення державного нотаріуса, яким йому роз`яснено право звернутись до суду з відповідною заявою.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основними документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Факт роботи ОСОБА_3 у радгоспі «Октябрь» підтверджується матеріалами справи, зокрема, поданням № 57 від 08 липня 1972 року, згідно якого ОСОБА_8 була представлена адміністрацією профспілки радгоспу «Октябрь» до пенсії за віком (а.с. 83) та довідкою про заробіток за два роки п`ять місяців для нарахування пенсії (а.с. 86-87).

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 за життя була включена до списку додатку до Державного акту громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Октябрь» за № 141 (а.с. 16).

За рішенням Великобілозерської ради народних депутатів № 150 від 16.08.1995 року КСП «Октябрь» передано у колективну власність 7200 гектарів сільськогосподарських угідь та видано Державний акт на право колективної власності серії ЗП № 00373 реєстраційний номер 10 від 21.08.1995 року (а.с. 14-16). ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку не виготовлявся та не видавався. Розмір земельної частки (паю) становить 9,96 умовних кадастрових гектарів (а.с.13).

Враховуючи викладене, суд дійшов до правильних висновків, що ОСОБА_3 набула право на земельну частку (пай) розміром 9,96 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області. Однак, сертифікат на вказаний пай ОСОБА_3 не отримала та право власності на вказану земельну ділянку, шляхом отримання державного акту за життя не оформила.

З урахуванням вказаного, суд правомірно визначився , що порушене право ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_5 , підлягає захисту в судовому порядку і її вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за нею в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і який прийняв спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , право на отримання земельної частки (паю) розміром 9,96 умовних кадастрових гектарів на території Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, із земель реформованого КСП «Октябрь».

Аналогічного висновку, за аналогічних обставин, дійшов Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2020 року (справа № 548/900/19, провадження №61-17558св19).

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності, не приймаються колегією суддів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про існування у її чоловіка ОСОБА_5 права на земельну частку (пай), яке він успадкував за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , але не оформив своїх спадкових прав, ОСОБА_1 стало відомо у червні 2019 року, зокрема з довідки ГУ Енергодарської державної нотаріальної контори від 06 червня 2019 року (а.с. 48) та з листа ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 10 червня 2019 року (а.с. 48, зворот), з яких вбачається, що складу спадщини, яку прийняв ОСОБА_5 після ОСОБА_3 входить земельна ділянка, та те, що га ОСОБА_3 сертифікат на право на земельну частку не виготовлявся та не видавався.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач, навпаки, зобов`язаний довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічна правова позиція викладена також і у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2469цс16.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дій було відмовлено постановою від 31 серпня 2019 року, а Великобілозерською сільською радою Великобілозерського району Запорізької області не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 мала можливість довідатись раніше.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області - залишити без задоволення.

Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 07 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: