н/п 2-з/490/155/2020 Справа № 490/1344/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Дудник Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН" про визнання виконавчого таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" про визнання виконавчого напису, вчиненого 11.10.2019 р. приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О., зареєстрований в реєстрі за №2892 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135 784,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що про наявність вказаного виконавчого напису дізналася 25.02.2020 р. з постанови про відкриття виконавчого провадження. Також зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст. 34,87 ЗУ «Про нотаріат».

Ухвалою судді від 04/03/2020 відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду про забезпечення доказів від 03.06.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіслава Олександровича належним чином завірені копії документів, на підставі яких 11.10.2019 року був вчинений Виконавчий напис № 2892, за яким з ОСОБА_1 стягнено заборгованість за договором позики № 311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ "ВЕЛЛФІН" у сумі 135 784,00 грн.

Витребувано від Центрального відділу ДВС м.Миколаїв ГТУЮ у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) довідку про хід виконавчого провадження ВП № 60822499 з примусового виконання Виконавчого напису № 2892, виданого 11.10.2019 р.

До теперішнього часу відповідь до суду не надходила.

04.12.2020 року позивачка надала суду заяву, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого напису №2891, вчиненого 11.10.2019 року приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135 784,00 грн.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.12.2020 року заява передана на розгляд судді Гуденко О.А.

В судове засідання, призначене на 07.12.2020 року поредставник позиваач надав заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримав заявлені вимоги.

Відповідачі та третя особа не з`явилися, повідомлялися судос належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно п.1 та 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При розгляді питання про забезпечення позову, суд повинен брати до уваги як права позивача , на захист яких вжито заходів забезпечення позову, так і права інших учасників процесу, права яких можуть бути порушені застосовуваними заходами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, є видом забезпечення позову, який є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2891, вчиненого 11.10.2019 року приватним нотаріусом КМНО Легкобит С.О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135 784,00 грн., оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити ефективний захист або поновлення порушених або оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, постановою Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.06 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Зупинити стягнення за виконавчим написом №2891, вчиненого 11.10.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легкобит Станіславом Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №311804 від 28.11.2017 р. на користь ТОВ «Веллфін» у сумі 135 784,00 грн. - до набрання судовим рішенням по справі законної сили.

Копії ухвали для негайного виконання надіслати до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Копії ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена разом до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО