Дата документу 08.01.2020 Справа № 311/3621/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/429/20 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
Є.У.№ 311/3621/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

розглянув у письмовому позовному провадженні цивільну справу за позовом заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави - Василівської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,

за апеляційною скаргою заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави- Василівської міської ради Запорізької області на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 04.09.2015 року набув право власності на комплекс будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,6626, яка перебуває у комунальній власності Василівської міської ради Запорізької області. Рішенням сьомого скликання десятої (позачергової) сесії Василівської міської ради Запорізької області від 24.06.2016 року №31 ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку передано в оренду строком на п`ять років і зобов`язано останнього укласти з міською радою договір оренди. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу фактичного користування земельною ділянкою ухиляється від укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, плату за землю не вносить, просив суд підставі ст.ст.1212,1214 ЦК України стягнути з нього на користь Василівської міської ради Запорізької області дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 206 045 грн.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року позовну заяву заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави - Василівської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, повернуто прокурору на підставі п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Зобов`язано управління Державної казначейської служби у Василівському районі Запорізької області повернути прокуратурі Запорізької області в особі Енергодарської місцевої прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у розмірі 3090,67 грн., сплачені при подачі позову за платіжними дорученнями №2371 від 17 вересня 2019 року на суму 1921 грн., №2680 від 22 жовтня 2019 року на суму 1169,67 грн.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

В апеляційній скарзі заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Василівської міської ради Запорізької області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права (статті 263, пункту 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 6 Конвенції про захист прав людини та її основоположних свобод, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 80, 83ЗК України, статей 10,33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що є підставою для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 14 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина четверта статті 42 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18).

В судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18). Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частина четверта статті 56 ЦПК України).

Системне тлумачення абзацу другого частини другої статті 56 ЦПК України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з абзацом третім частини другої статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не врахував, що прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів територіальної громади як власника спірної земельної ділянки, якою, на думку прокурора, без достатньої правової підстави користується відповідач, а орган місцевого самоврядування - Василівська міська рада не вживає належних заходів до спонукання відповідача укласти договір оренди та вносити плату за користування землею, і на виконання частини третьої статті 56 ЦПК України, абзацу першого частини третьої, абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви та додаткових поясненнях прокурор обґрунтував наявність інтересу держави у стягненні грошових коштів від використання земельної ділянки без правових підстав.

З урахуванням обставин цієї справи, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентних органом захисту інтересів держави.

Вказана позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України)

Із урахуванням зазначеного, висновок суду першої інстанції щодо не наведення прокурором підстав для звернення до суду із цим позовом в інтересах є необґрунтованим.

Як вбачається із тексту позовної заяви, на виконання вимог ст. 56 ч.4 ЦПК України прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, послався визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За формою і змістом позовна заява відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, містить посилання на письмові докази, додані до заяви.

За вказаних обставин суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для застосування положень ч.4 ст.185 ЦПК України.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду по справі №922/901/17 від 21.12.2018 є некоректним, оскільки в цій справі між сторонами склалися інші правовідносини.

Оцінка доданих до позовної заяви письмових доказів, підставність позову тощо не входять до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки ці питання відповідно до ст.ст. 264,265 ЦПК України суд вирішує у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст.379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.374, 379 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави- Василівської міської ради Запорізької області задовольнити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2019 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М.Кримська