Ухвала

08 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 686/20831/18

провадження № 61-17525ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Позов обґрунтовано тим, що 17 грудня 2014 року між сторонами укладено договір позики у формі розписки, згідно умов якого ОСОБА_1 зобов`язався виплатити ОСОБА_2 частинами кошти, зокрема: 5 000,00 дол. США із обов`язком повернення до 31 грудня 2015 року, та 4 000,00 дол. США із обов`язком повернення до 31 грудня 2016 року. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, суму боргу у встановлений розпискою строк не повернув. Із зазначеної суми позики виплатив у 2017 році 1 019,34 дол. США. Сукупний борг за основною сумою позики на день звернення до суду становив 7 980,66 дол. США, який позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 , а також: проценти за користування грошовими коштами - 2 816,28 дол. США, три проценти річних від простроченої суми - 568,79 дол. США.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11 365,71 дол. США, що еквівалентно 308 806,34 грн. Вирішено питання судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, зробивши правову оцінку зібраним доказам, у тому числі розписці, в якій викладено зобов`язання позичальника сплатити кошти позикодавцю, зазначена дата її складання та дата виконання зобов`язання, дійшов висновку що позивачем належними та допустимим доказами доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про іншу правову природу укладеного між сторонами правочину. Тому, оскільки ОСОБА_1 не виконав у повному обсязі взятих на себе грошових зобов`язань, суди дійшли висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача наявний борг, проценти за користування позикою та три проценти річних на підставі частини другої статті 625 ЦК.

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі складає 11 365,71 дол. США, що станом на час подання касаційної скарги (23 листопада 2020 року) еквівалентно 322 217,87 грн, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн), а тому рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2020 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, відповідно до вимог ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, згідно якої розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16, на які також посилається заявник.

Такі доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, наявних у матеріалах справи, а саме боргової розписки від 17 грудня 2014 року, якій судами першої та апеляційної інстанцій надано належну оцінку.

Проте, підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено саме ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд вважає, що питання оцінки доказів, які можуть підтверджувати ті, чи інші обставини у справі, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій справі наявні підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є безпідставними.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 липня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик