Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4289/18

номер провадження 2/695/115/20

10 січня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно останньої. За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого земельну частку (пай), а пізніше землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Дмитрівської сільської ради заповіла ОСОБА_3 , а житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також присадибну земельну ділянку, що знаходиться в с. Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, які будуть належати їй на день смерті, заповіла Дмитрівській сільській раді.

Позивач наполягає, що вона є онукою померлої ОСОБА_2 , а оскільки та померла, то відкрилася спадщина на її майно, частину якого в порядку спадкування за заповітом прийняла ОСОБА_3 . Однак іншу частину спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які померла ОСОБА_2 заповідала сільській раді, остання не прийняла, а тому вказана частина спадкового майна залишилася ніким не успадкованою. За таких обставин позивач вирішила прийняти спадщину після своєї баби та звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою.

Однак у оформленні спадщини позивачу було відмовлено, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. За цих підстав нотаріус, постановою від 24.11.2017 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому остання була змушена звернутися до суду із відповідним позовом про визнання права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак від її представника адвоката Зеленого Ю.В. надійшла заява, відповідно до якої останній просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги не визнає.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_1 від 14.12.2016 року) ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №86.

Згідно з даними свідоцтва про народження (серії НОМЕР_2 від 17.07.2012 року) ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьком зазначений ОСОБА_5 .

У подальшому ОСОБА_6 змінила своє прізвище на ОСОБА_7 внаслідок укладення шлюбу, що стверджується свідоцтвом про шлюб (серії НОМЕР_3 від 27.12.2007року).

Згідно із свідоцтвом про шлюб від 22.06.2012 року №4229/2012 ОСОБА_8 змінила своє прізвище на ОСОБА_9 внаслідок укладення шлюбу.

Разом з тим, як вбачається із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №3 від 22.06.2017 року батько позивача по справі ОСОБА_5 був сином ОСОБА_2 .

Із копії спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином судом встановлено, що позивач по справі є онукою померлої ОСОБА_2 та має право на спадкування за правом представлення на підставі норм ст. 1266 ЦК України.

Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 та 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що за свого життя ОСОБА_2 21.11.2016 року склала заповіт, який посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради, за яким ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: земельну частку (пай), а пізніше земля для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адмінмежах Дмитрівської сільської ради, заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, присадибну земельну ділянку, що знаходиться в с. Дмитрівна Золотоніського району Черкаської області, які будуть належати їй на день смерті, заповіла Дмитрівській сільській раді.

Як вбачається із копії спадкової справи №91-2017, яка заведена приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І., спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке було визначено у заповіті.

У свою чергу сільська рада до нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщин не зверталась, жодних дій, які б свідчили про те, що сільська рада прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 матеріали справи не містять та самим відповідачем суду надані не були.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно з ч. 1 та 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку про те, що для прийняття спадщини встановлено шестимісячний термін з дня її відкриття. Цей термін дає можливість спадкоємцю реально скористатися своїм правом і таким чином гарантує здійснення суб`єктивних прав на спадкоємство.

Якщо спадкоємець у вказаний термін спадщину не прийме, то право на її прийняття він втрачає.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача сільська рада, як спадкоємець який визначений у заповіті не зазначає підстав своїх заперечень, відзив на позовну заяв чи будь-яких заперечень до суду не надала, представника для участі у судовому засіданні не направила.

Таким чином відповідач по справі, заперечуючи проти позовних вимог не надала до суду будь-яких мотивів своєї позиці. Разом із тим в матеріалах справи відсутні, а самим відповідачем до суду не надані жодні докази, які б свідчили про прийняття сільською радою спадкового майна, яке визначено у заповіті.

Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані обставини дають підстави суду прийти до переконання, що відповідач по справі своїм право на спадщину не скористався, жодних дій спрямованих на її прийняття не вчинив, а тому вважається таким, що не прийняв її.

За таких обставин спадкування майна, яке залишилося не успадкованим здійснюється у порядку спадкування за законом.

Як вбачається із копії вказаної вище спадкової справи, після смерті ОСОБА_2 позивач, через свого представника, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття не успадкованої частини майна померлої.

Відповідно до загальних норм, закріплених в ст. 1216 та ст. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Так згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Золотонського районного нотаріального округу Черкаської області Шипович Я.І. від 24.11.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю у спадкоємця відповідних правових документів на вказане майно.

Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради від 21.08.2018 року № 236, за ОСОБА_2 обліковується житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Підстава по господарська книга №6, особовий рахунок № НОМЕР_4 .

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття я експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не була передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутата ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Оскільки в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Згідно із ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, то первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, оскільки власник спадкового майна помер, а за життя право власності не було зареєстровано в належному порядку, то визначення належності зазначеного майна повинно проводитись шляхом визнання права власності за спадкоємцем, який подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини чи іншим чином має право на спадщину.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка вказане нерухоме майно заповіла сільській раді, однак остання своїм правом на спадщину не скористалася та спадщину у встановлений термін не прийняла, а позивач прийняла спадщину після смерті своєї баби, а також беручи до уваги, що оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, а тому, враховуючи наявність законних підстав, позов підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, 1268 ЦК України та ст.,ст. 76, 264,

ст. 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок садибного типу з відповідною частиною господарсько-побутових будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 її баби ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.