печерський районний суд міста києва
Справа № 629/3302/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Печерський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Бусик О. Л.

при секретарі судових засідань Дибі І. Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ансу»

треті особи: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, Національна поліція України

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кубрак Олег Олександровичдо Товариства з обмеженою відповідальністю «Ансу», треті особи: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, Національна поліція України - про зняття арешту з майна та припинення розшуку,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач, в інтересах якого діє адвокат Кубрак Олег Олександровичзвернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ансу» (далі - ТОВ «Ансу»), в якому просив скасувати заборону на відчуження майна, зняти арешт та припинити розшук його майна, накладені в рамках виконання виконавчих листів №629/511/14-ц, виданих Лозівським міськрайонним судом Харківської області, а саме: з автомобіля марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, накладеного 23 липня 2014 року постановою державного виконавця Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в рамках виконавчих проваджень №44071087 та № 44077710 та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження всього майна в межах суми стягнення.

В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 11 березня 2014 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області задовольнив позов акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 та стягнув на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 205132,66 грн та 2051,33 грн судового збору.

Постановою державного виконавця в рамках виконавчих проваджень №44071087 та № 44077710 на майно ОСОБА_1 накладено арешт.

25 листопада 2015 року виконавче провадження було завершено. Повторно виконавчі документи до виконавчої служби не пред`являлись.

Листом Головного сервісного центру МВС України від 03 квітня 2020 року повідомлено, що станом на 02 квітня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, на який накладено арешт, заборону на відчуження.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП) відносно ОСОБА_1 відсутні будь-які виконавчі провадження.

08 травня 2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ТОВ «Ансу» та замінено стягувача у виконавчому провадження з виконання виконавчих листів №629/511/14-ц.

29 квітня 2020 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі №629/511/14-ц заяву ТОВ «Ансу» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання залишено без задоволення.

Ураховуючи наведене, відсутні правові підстави для арешту та розшуку майна позивача. На підставі викладеного позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою суддіЛозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

06 серпня 2020 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 серпня 2020 року справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження.

05 листопада 2020 року від Головного сервісного центру МВС України надійшли пояснення, в яких вказано, що оскільки арешт на майно позивача накладено державним виконавцем, тому зняти арешт з цього майна повинен саме державний виконавець. Крім того, в даному випадку відсутній спір про право, тому справа повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

26 листопада 2020 року від Національної поліції України надійшли пояснення про те, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до норм чинного законодавства підставою для внесення відомостей про арешт та розшук майна боржника є постанова державного чи приватного виконавця та постанова начальника відділу державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця про розшук майна в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису, який виніс відповідну постанову. Таким чином, відображення в ІП «Гарпун» відомостей як і інша діяльність органів поліції може здійснюватися виключно на підставі та у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на положення Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається. За наявності заборони відчуження на все майно позивача порушуються його права.

Позивач визначив здійснити захист його майнових прав у позовному провадженні, а не у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Судом установлено, що рішенням Лозівського районного суду Харківської області від 11 березня 2014 року задоволено позов акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» до ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 202132,66 грн та 2051,33 грн судового збору.

23 липня 2014 року державний виконавець прийняв постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт та рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

За інформацією головного сервісного центру МВС України за ініціативи відділу ДВС Лозівського районного управління юстиції Харківської області накладено арешт, заборону на відчуження та розшук, затримання автомобіля марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківськму, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) згідно з даними в АСВП виконавче провадження ВП №44071087 з виконання виконавчого листа №629/511/14-ц від 24 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 205132,66 грн та виконавче провадження ВП №44077710 були завершені згідно з пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Повторно вказані виконавчі документи не пред`являлись.

За інформацією Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківськму, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), що надана на адвокатський запит адвокатського об`єднання «Алтекса» згідно з актом вилучення виконавчих проваджень для знищення від 10 січня 2019 року, матеріали виконавчих проваджень №44071087та №44077710 знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.

08 травня 2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою задоволено заяву ТОВ «Ансу» та замінено стягувача у виконавчому провадження з виконання виконавчих листів №629/511/14-ц.

29 квітня 2020 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області у справі №629/511/14-ц заяву ТОВ «Ансу» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання залишено без задоволення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Ураховуючи те, що виконавчі провадження щодо стягнення з позивача боргу завершені згідно з пунктом 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження, повторно виконавчі документи не пред`являлись,автомобіль належить на праві власності позивачу, тому вимоги позивача в частині зняття арешту з транспортного засобу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки існування арешту на автомобіль порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження його майном.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Отже, враховуючи ту обставину, що на даний час автомобіль Volkswagen Polo, 2013 року випуску,державний номерний знак НОМЕР_1 , належить позивачу, необхідність у його розшуку відпала, суд вважає за необхідне його припинити, а позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Ураховуючи те, що позивач обмежений у своїх правах щодо розпорядження своїм майном та відсутність іншого способу захисту його прав щодо скасування арешту з його майна, наявні підстави для скасування арешту на автомобіль марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису від 13 серпня 2014 року № 14491598 про арешт зазначеного транспортного засобу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280-282, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ансу», треті особи: Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), Головний сервісний центр МВС України, Національна поліція України - про зняття арешту з майна та припинення розшуку - задовольнити.

Скасувати арешт на транспортний засіб марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі № НОМЕР_2 , що належіть ОСОБА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 23 липня 2014 року в рамках виконавчого провадження ВП №44071087 та №44077710.

Припинити розшук транспортного засобу марки Volkswagen Polo, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі № НОМЕР_2 , що належіть ОСОБА_1 .

Виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 13 серпня 2014 року №14491598 про арешт рухомого майна.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ансу» (адреса 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3а, ).

Повний текст судового рішення складено 04 грудня 2020 року.

Суддя О.Л.Бусик