Справа № 473/5074/19
РІШЕННЯ

іменем України

"11" січня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мічурінської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2019 року позивачОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до Мічурінської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (далі-відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., прибудови а-1 з надвірними будівлями: літньою кухнею Б-1, погребу з шийкою В-п/д, сараю Г-1, гаражу Д-1, вбиральні Є-1, сараю З-1, Ж-1, колодязю питного №1, огорожі №3, 4, 6, 8, хвіртки №2, 7, відносно якого відсутній правовстановлюючий документ про належність його спадкодавцю ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на інше належне йому майно та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, до складу спадщини входить вказаний житловий будинок, який був збудований батьками у 1955 році і облік якого здійснювався за погосподарськими книгами Григорівської сільської ради Вознесенського району, а 1995 року - Мічурінської сільської ради Вознесенського району.

Посилаючись на те, що вона оформити спадщину в нотаріальному порядку не може через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надано правовстановлюючого документу про належність нерухомого майна спадкодавцю (рішення сільської ради щодо оформлення права власності за даними погосподарських книг сільської ради з подальшою його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації) через його відсутність взагалі, позивач просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги, уточнивши їх новими обставинами, а саме зазначивши, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 спадкоємцями за законом на спірний будинок були позивач та її мати в рівних частках, а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері позивача ОСОБА_2 - спадкоємцем Ѕ частки відкритої спадщини стала позивач по справі, але в цих випадках оформлення в спадкових правах не здійснювалося.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про відсутність заперечень проти позову.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і рішення приймається на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - батько позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.14, 23).

Позивач ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_2 - як спадкоємці за законом на підставі ст. 529 ЦК України 1963 року отримали 19.02.2002 року свідоцтво про право на спадщину за законом на інше належне майно спадкодавця в рівних частках, що підтверджується копією спадкової справи №48/202 від 19.02.2002 року наданої Державним нотаріальним архівом Миколаївської області.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленого 24.04.2019 року, житловий будинок загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м. побудований у 1955 році, прибудова а-1 - 1956 році, надвірні будівлі: літня кухня Б-1 - 1958 році, погріб з шийкою В-п/д - 1958 році, сарай Г-1 - 1965 році, гараж Д-1 - 1968 році, вбиральня Є-1 - 1968 році, сарай З-1, Ж-1 - 1980 році.

Із довідки КП «Вознесенське МБТІ» (а.с. 17) слідує, що первинна інвентаризація цього житлового будинку не проводилася та право власності в бюро технічної інвентаризації не зареєстровано.

Село Трудове Вознесенського району до 28.04.1995 року було підпорядковано Григорівській сільській раді Вознесенського району, а після - Мічурінській сільській раді Вознесенського району, що підтверджується витягом з офіційного сайту Верховної Ради України.

На час створення вказаного нерухомого майна діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності на момент закінчення будівництва, а саме Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5, де зазначалось, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися, в т.ч. і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом вказаних нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права.

Із витягів погосподарських книг Григорівської сільської ради Вознесенського району за 1983-1985 роки та Мічурінської сільської ради Вознесенського району за 1991-1995 роки (а.с. 25-26) слідує, що в с.Трудовому Вознесенського району проведено облік житлового будинку за головою господарства - ОСОБА_3 і згідно рішення виконавчого комітету Мічурінської сільської ради Вознесенського району №42 від 28.11.1996 року про затвердження назв вулиць та номерів будинків (а.с. 29-30, 31) в АДРЕСА_1 з номерами будинків від 1 до 52 і під номером 27 вказано ОСОБА_3 .

Згідно архівного витягу рішення виконавчого комітету Григорівської сільської ради Вознесенського району №36 від 27.04.1993 року ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельні ділянки, розташовані у с.Трудове Вознесенського району загальною площею 0,44 га, з яких:0,25 га - присадибна ділянка, 0,19 га - для ведення особистого підсобного господарства.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 та її мати - ОСОБА_2 - як спадкоємці за законом на підставі ст. 529 ЦК України 1963 року прийняли спадщину в рівних частках і на вказаний житловий будинок після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , але не оформились в спадкових правах.

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину у вигляді Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 належну спадкодавцю, яка не оформилась в спадкових правах після смерті ОСОБА_3 .

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Обґрунтовуючи підставність позову, позивач посилався на те, що 12.02.2019 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки спірний житловий будинок (новозбудоване нерухоме майно) належним чином не зареєстрований та відсутній правовстановлюючий документ на нього.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»).

Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

У технічному паспорті на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд» у графі «рік забудови» зазначено «у 1955-1980 роки».

Тобто спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була набута у власність спадкодавця ОСОБА_3 , а відтак на нього може бути визнано право власності, яке переходить у порядку спадкування.

Вирішуючи питання про право власності на нерухомість, суд застосовує законодавство, яке є чинним на час придбання (побудови) житлового будинку, а питання спадкування - на час відкриття спадщини.

До складу спадщини входить житловий будинок АДРЕСА_1 належний спадкодавцю ОСОБА_3 на який відсутній правовстановлюючий документ, що є перешкодою в оформленні спадщини в нотаріальному порядку.

Таким чином, за життя спадкодавець набув право на нерухоме майно (житловий будинок) і тому спадкоємець також набуває право власності в порядку спадкування в судовому порядку, а не в нотаріальному порядку.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., прибудови а-1 з надвірними будівлями: літньою кухнею Б-1, погребу з шийкою В-п/д, сараю Г-1, гаражу Д-1, вбиральні Є-1, сараю З-1, Ж-1, колодязю питного №1, огорожі №3, 4, 6, 8, хвіртки №2, 7.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів після проголошення рішення суду.

Суддя: О.Є. Старжинська