Справа № 234/118/20
Провадження № 2-о/234/56/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Михальченко А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кондратової Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи, -

В С Т А Н О В И В:

08.01.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заяви, батько заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого проживання, що підтверджується довідкою про причину смерті №4073, виданим Республіканським бюро судово-медичних експертиз м. Донецька. Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у реєстрації смерті ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки пред`явлені медичні документи видані на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні, та вважаються недійсними. З метою вчинення державної реєстрації смерті батька, заявник просить суд постановити рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_2 .

У судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на заяві наполягала та просили її задовольнити.

Представник зацікавленої особи Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, заяв чи заперечень не надав.

Суд, дослідивши надані заяви та докази, вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню.

Згідно копії довідки про взяття на облік ВПО від 02.01.2020 року №1426-, фактичне місце проживання заявниці зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження заявниці серії НОМЕР_1 від 31.05.1974 року, в якому її батьком зазначений ОСОБА_2 .

Копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , вказує на те, що після реєстрації шлюбу, укладеного 25.09.1999 року з ОСОБА_3 , заявниця змінила прізвище на «ОСОБА_4 ».

На підтвердження факту смерті заявником до суду надано: довідку про причину смерті ОСОБА_2 №4073 від 21.10.2019 року, яка видана Республіканським бюро судово-медичних експертиз м. Донецька, договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 21.10.2019 року №017067.

Згідно медичних документів ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , від атеросклеротичної хвороби серця.

Державна реєстрація смерті громадянина ОСОБА_2 не була проведена на території України, оскільки відповідно до наданої суду Відмови у проведенні державної реєстрації смерті Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стануСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.01.2020 року, заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено медичний документ, який видано незаконним державним утворенням. Будь-який акт, виданий органами та особами даного утворення є недійсним і не створює правових наслідків, у зв`язку з чим у проведенні державної реєстрації смерті на підставі пред`явлених документів відмовлено

Таким чином, факт смерті ОСОБА_2 підтверджується наданими суду доказами.

У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до ст.317 ч.1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Як вбачається зі змісту Наказу Мінюсту України від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області, зокрема м. Донецьк, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Макіївка.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до роз`яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

За наведених обставин, вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки надані заявником докази достовірно свідчать про смерть її батька у певний час і за певних обставин, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2 і визначає датою його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце смерті: м. Донецьк, Донецької області.

Керуючись ст.ст.293-294, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи - задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Донецьк, Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Суддя Краматорського

міського суду А.О. Михальченко