ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7299/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Долі М.А.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності. Вказав, що крім неї в квартирі зареєстрованого ще три особи, в тому числі відповідач по справі ОСОБА_2 (його син). Відповідач в належній йому квартирі з липня 2017 року не проживає, перешкод йому ніхто не чинить у користуванні, факт його реєстрації порушує права позивача, змушує нести зайві витрати на утримання житла та комунальні платежі. Відповідач не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла будинку участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Тому просив визнати ОСОБА_2 особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, із клопотаннями та заявами не звертався, відзив не надходив.

З урахуванням положень ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про права власності від 22.10.2003 виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15.10.2003 № 1764-С/КІ.

В даній квартирі відповідно до довідки та до відомостей реєстру територіальної громади м. Києва крім інших зареєстрований з 12.12.2003 відповідач по справі ОСОБА_2 , хоча фактично з липня 2017 року в квартирі, що належить позивачу, не проживає, що стверджується довідкою про відсутність перебування осіб за місцем реєстрації від 22.07.2020 ОСББ «Добробут» ( а.с. 4-5).

ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі, як член сім`ї власника, а тому на підставі ст. 405 ЦК України така особа має право проживати у помешканні, та втрачає це право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 3 ст. 405 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно зіст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.317,319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає саме власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Отже суду доведено, що відповідач більше року не мешкає в квартирі, фактично звільнив дане житло, за комунальні послуги не сплачує, в даному приміщенні відсутні його особисті речі, перешкод у користування квартирою йому позивач не чинив.

За таких обставин реєстрація відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику майна в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм житлом, а тому наявні підстави визнання його таким, що втратив право користування квартирою.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи, або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265,268, 280-284, 289 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 321, 383, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Заставенко М.О.