Справа № 647/2936/20
№ провадження 2/647/656/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.,

при секретарі: Дзежик Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Берислав Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу №647/2936/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 30 березня 2019 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем було надано в позику відповідачу грошові кошти в сумі 2 000, 00 гривень на строк 6 (місяців), тобто строк повернення боргу не пізніше 30 вересня 2019 року та з зобов`язанням повернути 5% від суми позики за кожний місяць прострочення виконання зобов`язання. На підтвердження факту отримання позики відповідачем була складена розписка. Станом на жовтень 2020 року відповідач позику не повернула. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь неповернуту позику в сумі 2 000, 00 гривень та 1 900, 00 гривень в рахунок відшкодування зобов`язань по договору.

Ухвалою суду від 10.11.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання позивач не з`явилася, згідно заяви просила справу розглянути у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення. Згідно заяви просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або цінні речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-487цс17).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Із матеріалів справи вбачається, що під час укладення оспорюваного договору позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми договору позики.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем було надано в позику відповідачу грошові кошти в сумі 2 000, 00 гривень на строк до 30 вересня 2019 року, та з зобов`язанням повернути 5% від суми позики за кожний місяць прострочення виконання зобов`язання. На підтвердження факту отримання позики в сумі 2 000, 00 гривень ОСОБА_2 написала розписку (а.с. 6).

У договорі позики від 30.03.2019 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначені усі істотні умови договору позики: грошова сума позики, строк користування. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач надав позивачу розписку.

Відповідно до розписки, відповідач зобов`язувалась 30.09.2019 року повернути суму позики, але не здійснила ніяких дій на виконання договору позики.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення відповідачем коштів, отриманих на підставі розписки, тобто між сторонами виникли правовідносини позики.

Судом встановлено, що на час розгляду справи у суді, відповідачкою договір позики не виконаний, сума позики не повернута, відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів зазначеного.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договором позики передбачено відповідальність відповідачки за несвоєчасне виконання зобов`язання по договору позики, а саме повернення суми боргу в розмірі 2 000 грн. з зобов`язанням повернути 5% від суми позики за кожний місяць прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості відсотків за прострочення зобов`язань по договору позики заборгованість становить 1 900, 00 грн.

Суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неповернуту позику в сумі 2 000, 00 гривень та 1 900, 00 гривень в рахунок відшкодування зобов`язань по договору, а всього 3 900, 00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 03.12.2020 року.

Суддя В. С. Миргород