Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Горбунової Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 18.05.1978 по 31.12.1991 працював на шахтах «Большевік», «Октябрська» ВО «Кривбасруда» (на теперішній час - ПАТ Кривбасзалізрудком») підземним прохідником, підземним бурильником. 31.12.1991 був звільнений. Працюючи в шкідливих умовах отримав професійне захворювання - вібраційна хвороба 1 ст. з вегетативно-сенсорною полінейропатією і астеноіпотихандричним синдромом. Висновком МСЕК від 12.04.1995 йому встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку із профзахворюванням. Після неодноразових переоглядів висновком МСЕК від 28.03.2006 позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності безстроково. Наслідки професійного захворювання, яке виникло з вини відповідача, викликають у позивача страждання не тільки фізичні: постійний біль ниючого характеру в попереково-крижовому відділі хребта, біль та обмеження рухів в шийному відділі хребта, суглобах, а й моральні страждання, які виражаються у тому, що біль в суглобах та хребті не дає спокійно відпочивати, стан здоров`я не поліпшується, що викликає переживання, порушено звичний для позивача спосіб життя, професійне захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв`язки, внаслідок неможливості вести активне життя. Просить стягнути з відповідача як компенсацію за заподіяну моральну шкоду 160 000 грн.

Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28 грудня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що позивач працював на підприємстві відповідача у період з 18.05.1978 по 31.12.1991. Відповідно до повідомлення Українського НДІ промислової медицини від 18.10.1990 позивачу встановлено професійне захворювання - вібраційна хвороба першого ступеню. Зазначив, що твердження позивача про встановлення вперше втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 12.04.1995 спростовуються випискою з акту огляду ВТЕК від 25.03.1992. Вказав, що до 01.07.1993 законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди, а тому до трудових відносин позивача з відповідачем за період з 18.05.1978 по 31.12.1991 не можна застосовувати нормативно-правові акти, які не регулювали трудові відносини та яких не існувало у зазначений період.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 18.05.1978 по 01.11.1989 працював на підприємстві відповідача шахті Большевік на посаді підземного бурильника, з 01.11.1989 по 31.12.1991 працював на підприємстві відповідача шахті «Октябрська» на посаді прохідника з повним робочим днем на підземних роботах. 31.12.1991 був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7-8).

Відповідно до копії дубліката повідомлення про хронічне професійне захворювання від 18.10.1990 року, реєстраційний номер 01, Українським НДІ промислової медицини ОСОБА_1 встановлений діагноз: вібраційна хвороба першого ступеня з вегетативно-сенсорною полінейропатією і астеноіпотихандричним синдромом. Захворювання професійне, найменування підприємства ВО «Кривбасруда» ш. Большевік, шкідливий стаж 13 років (а.с. 8).

Згідно копії виписки з акту ЛТЕК від 25.03.1992 ОСОБА_1 встановлена ступінь втрати професійної працездатності 25% (а.с. 10).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово проходив переогляди ЛТЕК, і відповідно до копії виписки з акту огляду МСЕК до довідки серії ДНА № 08688, 28.03.2006 йому було встановлено повторно 25% втрати професійної працездатності безстроково (а.с.12).

Як роз`яснено в п.п. 2, 5, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або фізичних страждань, почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності.

КЗпП України було доповнено статтею 173-1 згідно із Законом № 3694-12 від

15.12.93 року, якою передбачалося відшкодування моральної шкоди власником або уповноваженим ним органом, а статтю 237-1 Законом № 1356-XIV від 24.12.99року, тому дія вказаних статей на правовідносини, які виникли між позивачем і відповідачем у березні 1992 року не поширюється.

Відповідно до статті 5 ЦК України в редакції 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, у зв`язку з якими у ОСОБА_1 виникло цивільне право на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Абзацом 5 ч.1 ст.6, яким передбачалося захист цивільних прав шляхом компенсації моральної шкоди та статтею 440-1, згідно якої передбачалося відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року було доповнено Законом України «Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих акті України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій» №3188-ХІІ від 06.05.1993 р. та набрали чинності 29.05.1993 року.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою КМ УРСР від 23.06.1993 року №472 (введені в дію з 01.07.1993 року) та Закон України «Про охорону праці» (введений в дію Постановою ВР № 2695-XII ( 2695-12 ) від 14.10.92 року), також ще не були прийняті на час виникнення спірних правовідносин, тому не можуть бути застосовані судом.

При встановлених судом обставинах, враховуючи, що позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності вперше згідно наданих позивачем письмових доказів 25.03.1992 року, діючим на той час законодавством не передбачалося відшкодування моральної шкоди, подальшими оглядами ЛТЕК та МСЕК ОСОБА_1 не визнаний особою з інвалідністю, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, суд вважає за необхідне компенсувати витрати зі сплати судового збору за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», місце знаходження юридичної особи: 50029, м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, 1-а, код ЄРДПОУ 00191307.

Повне рішення складено та підписано 13 січня 2020 року.

Суддя: О. В. Колочко