Ухвала

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 465/1922/18

провадження № 61-15383ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року, залишено без руху, оскільки касаційна скарга не містила обов`язкових підстав касаційного оскарження та не сплачена судовим збором, надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема зазначити у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України, надати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи, також надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Особі, яка подала касаційну скаргу було надано строк для усунення недоліків касаційної скарги - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

20 листопада 2020 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслала заяву про звільнення від сплати судового збору і уточнену касаційну скаргу, в якій підставою касаційного оскарження вказує порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо звернення до суду з позовом первісного кредитора за умови наявності договору про відступлення права вимоги іншим кредиторам - фізичним особам, однак не зазначено щодо застосування якої конкретно норми права відсутній такий висновок.

Таке обґрунтування касаційної скарги не можна визнати належним, оскільки при касаційному оскарженні судових рішень з підстав відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) має зазначатися конкретна норма права, що регулює спірні правовідносини, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Також підставою касаційного оскарження вказує пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України - необхідність відступлення від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду, який застосовано судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні, не зазначаючи такий висновок.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Виходячи із змісту пункту 2 частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу, скаржнику необхідно вмотивовано обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватись касаційний перегляд оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України касаційна скарга вважається неподаною і повертається скаржнику, якщо він не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом.

Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги скаржнику, оскільки зміст уточненої касаційної скарги, поданої на виконання вимог ухвали не відповідає вимогам закону, не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки визнати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук