Єдиний унікальний номер судової справи: 489/3825/20
Провадження № 22ц/812/2013/20 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

07 грудня 2020 року м. Миколаїв Справа № 489/3825/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кокорєва В.В., в приміщенні того ж суду, вступну та резолютивну частини якого проголошено цього ж дня об 11 год. 10 хв., повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання до досягнення дитиною трьох років, посилаючись на те, що з 24 липня 2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що донька знаходиться на її утриманні, відповідач обов`язків з утримання дитини не виконує, життям дочки не цікавиться, працює на підприємстві ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно отримує заробітну плату близько 6 000 грн. та має неофіційний заробіток, працюючи водієм - експедитором на пивоварному заводі та займаючись виготовленням металічних (тамбурних) вхідних дверей та решіток на замовлення, а тому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивач вказувала, що вона знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, самостійно забезпечувати себе та дитину їй дуже важко, а відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання, хоча має таку можливість.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 2 200 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною трирічного віку.

У відзиві на позов, відповідач заперечуючи проти позову, зазначав, що доводи позивача про розмір його доходу, окрім заробітної плати, яку він отримує у ФОП ОСОБА_5 , є недоведеними та надуманими, а сама позивач не позбавлена права поновити свою трудову діяльність та забезпечувати доньку з урахуванням її потреб.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі 1200 грн., з подальшою індексацією, починаючи з 18 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 18 серпня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Частково задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів на доньку ОСОБА_3 , що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1200 грн. з індексацією відповідно до закону, та на утримання дружини, з якою проживає дитина у розмірі 1 000 грн., судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно оцінив обставини справи, оскільки відповідач не надає кошти на утримання доньки та позивача, тоді як донька потребує утримання та піклування постійно.

Визначений судом розмір аліментів на дитину є недостатнім для того, щоб забезпечити гармонійний розвиток дитини та не відповідає потребам дитини у такому віці.

Наполягала на тому, що з огляду на режим роботи відповідача на основній роботі, він також неофіційно працює водієм-експедитором на пивоварному заводі «Пиво Соколівське», що фактично не заперечував відповідач у відзиві.

Судом не надана оцінка твердженням позивача про те, що відповідач на замовлення на дому виготовляє металеві (тамбурні) вхідні двері, тобто фактично займається підприємницькою діяльністю, та отримує регулярний достатній дохід в місяць близько 20 000 - 25 000 грн.

Крім того, звертала увагу на те, що відповідач має задовільний стан здоров`я, не має інших осіб на утриманні, а тому вважала, що аліменти на дитину в розмірі 2 500 грн. та на її утримання - 2 200 грн. не є непомірними для нього.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Луконіна Н.О. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони з 24 липня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, проживають окремо (а.с.5).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру аліментів на утримання доньки та позивачки.

Відповідно до довідки про доходи №15 від 14 вересня 2020 року ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_5 , займаючи посаду вантажник, та з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року його заробітна плата становила 65 010 грн. 59 коп. (а.с.28).

Доказів підприємницької діяльності відповідача, наявності у нього іншого постійного доходу в теперішній час та його розміру позивачка суду не надала.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З огляду на вищевикладені вимоги закону суд дійшов правильного висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1 779 гривень, з 1 липня - 1 859 гривень, з 1 грудня - 1 921 гривня.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.

За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні як права, так і обов`язки щодо дитини.

Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд першої інстанції виходив з потреб дитини, матеріального становища сторін, можливостей відповідача, який офіційно працює, та дійшов висновку, що розмір аліментів на дитину в сумі 1 200 грн. з подальшою індексацією щомісячно не буде надто обтяжливим для відповідача, співвідноситься із визначеним законодавством розміром прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не є меншим ніж мінімальний розмір аліментів, визначений частиною другою статті 182 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Так, суд належним чином оцінив надані сторонами докази на підтвердження існування обставин, які враховуються при визначенні аліментів відповідно до статті 182 СК України.

За такого, посилання позивачки в апеляційній скарзі на неповну оцінку судом першої інстанції обставин справи є необґрунтованими.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, які б доводили можливість відповідача сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачкою розміру.

Роздруківки з оголошень Інтернету-сайту OLX не є належними та достатніми доказами, що підтверджують отримання відповідачем щомісячного доходу на якому наполягала позивач в апеляційній скарзі.

Посилання позивача на отримання ОСОБА_2 додаткового доходу від роботи водієм на пивоварному заводі «Пиво Соколівське» також не підтверджується належними та допустимими доказами та не визнається відповідачем, який у відзиві на позовну заяву зазначав їх надуманими.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що визначена судом сума аліментів на утримання ОСОБА_3 є недостатньою з огляду на те, що донька потребує більших витрат.

Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Сімейним кодексом України, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (стаття 192 СК України).

До того ж, позивачка має право заявити вимоги до відповідача про стягнення додаткових витрат на дитину відповідно до положень статті 185 СК України.

Згідно частин другої та четвертої статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, за змістом вказаних правових норм, право на утримання у позивачки, як матері дитини, яка не досягла трирічного віку, виникає при наявності двох умов: якщо дитина проживає з нею та батько дитини може надавати матеріальну допомогу.

Наведеними вище встановленими судом фактами вказані умови підтверджені та є в наявності, тобто відповідно до свідоцтва про народження - дитина не досягла трирічного віку, а згідно з довідкою про доходи - відповідач має можливість надавати передбачену законом матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки, районний суд вірно врахував визначений судом розмір аліментів на утримання дитини, дохід відповідача та виходячи з принципу справедливості на розумності, обґрунтовано стягнув аліменти на утримання позивачки в розмірі 1 000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 07 грудня 2020 року.