КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12.11.2017року в м. Києві, по вул. Коновальця, буд. 33 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Audi», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керування водія ОСОБА_1 та транспортним засобом «Volkswagen», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з метою отримання страхового відшкодування. Страхова компанія відповідача сплатила позивачу страхове відшкодування у межах ліміту, відповідно до умов полісу ОСЦПВВНТЗ № АК2416870 у розмірі 99 500 грн., за вирахування франшизи у розмірі 500,00 грн.

Вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу належного позивачу згідно Звіту № 299/171 від 03.12.2017 року становить суму коштів у розмірі 237 345,36 грн. За цих підстав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Просила стягнути з відповідача різницю між фактичними збитками та страховою виплатою у розмірі 137 845,36 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1 378,45 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 137 845 гривень 36.коп. в рахунок відшкодування метеріальної шкоди та 1378 грн.45 коп. сплаченого судового збору, а всього стягнути 139 223 гривні 81 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , звернулася з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано жодного документального підтвердження факту проведеного відновленого ремонту транспортного засобу«Volkswagen», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , з використанням нових запасних частин.

Вказує, що у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт проведення ремонту із застосуванням нових запасних частин, вартість завданого позивачу матеріального збитку слід визначати саме виходячи з результатів звіту №299/17 від 03.12.2017 року де його розраховано у розмірі 125 742 грн.

Вважає, що позивач намагається отримати від відповідача абстрактну суму вартості відновлювального ремонту з використанням нових запасних частин у розмірі 137 845, 36 грн., саме така сума стверджує, є неправомірною вигодою, оскільки позивачем не надано жодного підтвердженого факту проведення ремонту на конкретній СТО.

Тому просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2020 року в частині стягнення суми матеріального збитку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 26 242,37 грн.в решті позовних відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 12 листопада 2017 року о 15 год. 00 хв., в м. Києві, по вул. Є. Коновальця, буд. 33, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Audi», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті ліворуч з другорядної дороги, поміченої дорожнім знаком 2.1 «Дати дорогу», не надала перевагу у русі та допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Honda», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Печерського районного суду м. Києві від 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

На момент скоєння ДТП відповідальність ОСОБА_4 , як власника автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від АК 2416870.

Згідно звіту № 299/17 від 03 грудня 2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту «Volkswagen», який належить ОСОБА_2 становить 237 345,36 грн.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 99 500,00 грн., за вирахування франшизи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної вимоги, в розмірі 137 845,36 грн., тобто різницю між вартістю відновлюваного ремонту, та виплатою страхового відшкодування страховою компанією, в якій була застрахована цивільна-правова відповідальність відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12 листопада 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Аudi», реєстраційний № НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2

16 квітня 2018 року постановою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7005/17-п, ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Станом на момент пригоди, цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу «Аudi»,, реєстраційний № НОМЕР_5 , була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу № АК/2416870. Окрім того, умовами даного полісу передбачено франшизу у розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

У зв`язку із зазначеною пригодою, 13.11.2017 року ОСОБА_1 повідомила ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання події.

Також, з аналогічним повідомленням та завою про страхове відшкодування до ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулася Позивач.

На виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів № АК/2416870, з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 99 500 гривень 00 копійок, на користь Позивача.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів звертає свою увагу на те, щопозивач обґрунтовує свій позов на основі єдиного документу - Звіту № 299/17 про оцінку вартості матеріального збитку від 03.12.2017 року., відповідно до результатів якого встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_3 , що складає: 125 742 гривні 37 копійок.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 року встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Таким чином, колегія суддів, враховуючи той факт, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) завданого позивачу згідно Звіту № 299/17 від 03.12.2017року., складає 125 742,37 грн., тоді як з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь Позивача було відшкодовано 99 500,00 грн., то Відповідач повинна відшкодувати Позивачу різницю між вартістю збитку та страховою виплатою у розмірі 26 242 гривні 37 копійок.

(125 742,37 грн. - 99 500,00 грн. - 26 242,37 грн.).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Колегія суддів, не бере до уваги твердження позивача про те, що відповідач повинна компенсувати різницю між вартістю ремонту з використанням нових деталей та страховою виплатою, оскільки Позивач не надала жодного документального підтвердження факту проведеного відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», реєстраційний № НОМЕР_3 , з використанням нових запасних частин.

У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проведення ремонту із застосуванням нових запасних частин, вартість завданого позивачу матеріального збитку (реальні збитки) слід визначати саме виходячи з результатів Звіту № 299/17 від 03.12.2017р., де його (вартість збитку) розраховано у розмірі: 125 742,37 грн.

У даному випадку, колегія суддів, вирішуючи даний спір, вважає, що позивач заявляючи вимоги про стягнення майнової шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з використанням нових запасних частин офіційного дилеру, без врахування технічного стану складових запасних частин колісного транспортного засобу до події ДТП, тобто в даному випадку такі вимоги не відповідають принципу економічної доцільності та поняттю реальної вартості втраченого майна, яке визначене у ст. 1192 ЦК України.

Даного висновку дійсно Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2018 року № (712/2274/15-ц) та від 20 червня 2018 року (справа № 642/4558/16), що фактичний розмір шкоди не може підтверджуватися звітом, а підтверджується доказами проведення відновлювального ремонту транспортного засобу». Тобто, розмір шкоди який підлягаю стягненню з винної особи в результаті ДТП дорівнює розміру вартості матеріального збитку, визначеному згідно звіту, адже автомобіль мав коефіцієнт фізичного зносу до ДТП і трактує поняття реальні збитки визначені у ст. 22 ЦКУ як такі, які визначені у п. 2.4 Методики.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене та задовольняючи апеляційну скаргу про часткове задоволення позову, бере до уваги те, вартість завданого Позивачу матеріального збитку (реальні збитки), а саме виходячи з результатів Звіту № 299/17 від 03.12.2017 року, де його (вартість збитку) розраховано у розмірі: 125 742 гривні 37 копійок. тоді як з боку ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь Позивача було відшкодовано 99 500,00 грн., то Відповідач повинна відшкодувати Позивачу різницю між вартістю збитку та страховою виплатою у розмірі 26 242 гривні 37 копійок.

(125 742,37 грн. - 99 500,00 грн. - 26 242,37 грн.).

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди з відповідача у розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, а не у розмірі матеріального збитку, не врахувавши при цьому норми матеріального права.

Отже, висновки суду першої інстанції є такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову із зазначених вище підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2067,70 грн. витрат, пов'язанних із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2020року скасувати та ухвалити нове судове рішенням.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо- транспортної пригоди задовольнитичастково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 26 242 гривень 37.коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2067 грн.70 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді В.В. Гуль

А.С. Сержанюк