Справа № 758/395/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися в суд з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка була власником ? частини житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом життя вона почала процес приватизації земельної ділянки під будинком разом зі своєю сестрою ОСОБА_4 , згідно договору з КП «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» на вказану земельну ділянку була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який був погоджений з відповідними організаціями і проведені відповідні платежі. На підставі доручення Київського міського голови даний проект землеустрою був переданий в Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) для затвердження та підготовки проекту рішення.

Рішенням Київської міської ради № 91/4155 від 15.02.2018 було передано у спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер :85:218:0027) із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з розподілом часток у праві спільної часткової власності: 1/2 частки ОСОБА_4 та 1/2 частки ОСОБА_3

ОСОБА_4 своє речове право на 1/2 частку земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєструвала, а ОСОБА_3 не встигла в зв`язку зі смертю.

ОСОБА_3 на випадок своє смерті залишила заповіт, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком С.М. 24.06.2014, яким заповіла все своє майно своїм племінникам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачі прийняли спадщину на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 по 1/4 кожному. Оскільки ОСОБА_3 не встигла завершити процес приватизації на 1/2 частку земельної ділянки, позивачам нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав того, що у них відсутній правовстановлюючий документ.

18.12.2018 позивачі звернулися в Київську міську раду з проханням внести зміни у Рішення Київської міської ради № 91/4155 від 15.02.2018, оскільки стали співвласниками житлового будинку, проте отримали відмову, оскільки рішення Київської міської ради є ненормативним індивідуально-правовим актом одноразового застосування, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

За таких обставин позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності за заповітом на 1/4 частки земельної ділянки кожному, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивачів в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи без їх участі.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання. Про розгляд справи був повідомлена належним чином, направив до суду відзив, в якому зазначено про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки померла ОСОБА_3 право власності у відповідності до вимог чинного законодавства на земельну ділянку не оформила. У разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності не землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В матеріалах справи не міститься належних та допустимих доказів звернення позивачів до Київської міської ради щодо продовження приватизації спірної земельної ділянки. Так само позивачами не надано жодних доказів, що підтверджують порушення її прав та законних інтересів з боку відповідача. Справу просив розглядати у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 20).

За життя ОСОБА_3 розпочато процес приватизації 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:218:0027, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Київської міської ради № 91/4155 від 15.02.2018 (а.с. 18)

Позивачі прийняли спадщину на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 по 1/4 кожному, на підставі заповіту, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком С.М. 24.06.2014, яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно своїм племінникам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.29-42).

Оскільки ОСОБА_3 не встигла завершити процес приватизації на 1/2 частку земельної ділянки, позивачам нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав того, що у них відсутній правовстановлюючий документ, що вбачається з листа Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О.О. № 58/02-14 від 08.10.2018 (а.с.21).

18.12.2018 позивачі звернулися в Київську міську раду з проханням внести зміни у Рішення Київської міської ради № 91/4155 від 15.02.2018, оскільки стали співвласниками житлового будинку (а.с.27).

З відповіді Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 057-08/Б-5509-4579 від 21.12.2019 вбачається, рішення Київської міської ради є ненормативним індивідуально-правовим актом одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (а.с. 28).

Правовідносини щодо спадкування регулюються положеннями, закріпленими у Цивільному кодексі України.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до вимог частин 1,3 4, 9, 10 ст.79-1 ЗК України формуванню земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Відповідного висновку при вирішенні аналогічного спору дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року по справі №128/1911/15-ц.

Судом встановлено, що померла за життя розпочала процедуру приватизації земельної ділянки , яка не була завершена.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації земельної ділянки, а не права власності на земельну ділянку.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позивачі, успадкувавши належне померлій майно, набули право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що їй належали на день смерті, у тому числі право на завершення приватизації 1/2 частини земельної ділянки.

Однак з матеріалів справи, а також наданого до суду відзиву вбачається, що позивачі не зверталися до Київської міської ради із заявою про завершення приватизації земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК Укрїани, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог та викладене вище, встановлені судом на підставі наданих доказів обставини у сукупності із наведеними нормами законодавства, суд приходить до висновку, що позивачами невірно обрано спосіб захисту своїх прав, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати позивачаів не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263 - 265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко