Справа № 159/4920/19 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/80/20 Категорія: 44 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.03.2018 поблизу с. Озерне Ковельського району Волинської області сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення автомобіля «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Польща, під керуванням ОСОБА_2 та гужової підводи під керуванням її брата - ОСОБА_3 . У результаті ДТП брат загинув на місці. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Польща, була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 14 червня 2019 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», на підставі заяви позивача у даній справі про виплату страхового відшкодування на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 40 000 грн здійснила виплату страхового відшкодування, проте у меншому розмірі - лише 20 000 грн, покликаючись на зменшення страхового відшкодування на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) з урахуванням того, що винуватцем ДТП був визнаний саме візник гужового возу ОСОБА_3 . Позивач вважає, що гужовий транспортний засіб, запряжений конем, не є джерелом підвищеної небезпеки. Отже подію, що мала місце 15.03.2018, не можна кваліфікувати як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки, а тому відповідальність за заподіяну шкоду відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України в повному обсязі покладається на водія транспортного засобу «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Польща, а як наслідок - обов`язок виплатити страхове відшкодування несе страхова компанія, де застрахована цивільно-правова відповідальність водія. Окрім того, позивач, на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону, просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 14.06.2019 по 23.08.2019 в розмірі подвійної ставки Національного банку України, що сукупно становить 1341,92 грн, також, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 3% річних за той же період, що становить 116,71 грн (20 000 х 3 % х 71 день : 365 днів : 100%).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.; пеню в сумі 1341 (одна тисяча триста сорок одна) грн 92 коп.; 3% річних в сумі 116 (сто шістнадцять) грн 71 коп., а всього - 21458 (двадцять одну тисячу чотириста п`ятдесят вісім) грн 63 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір в розмірі в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн 00 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідно до ч. 1 п. 36.3 ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, п. 36.3 ст. 36 Закону не містить застережень щодо поділу розміру заподіяної шкоди між особами. В постанові про закриття кримінального провадження № 0000107 від 27.06.2018 зазначено, що причиною даної ДТП є порушення водієм гужового воза ОСОБА_3 пунктів 7.2, 7.3, 7.7 б), 7.8, 10.1 Правил дорожнього руху України. Оскільки відповідальність ОСОБА_2 встановлена законом, а вина ОСОБА_3 встановлена постановою, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, виплативши страхове відшкодування пропорційно вині кожного з учасників.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Качмар А. І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому з посиланням на ст. ст. 1187, 1188 ЦК України вказує, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, в у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в повному обсязі. Зіткнення автомобіля з гужовим транспортним засобом, запряженим конем, не може кваліфікуватись як взаємодія двох джерел підвищеної небезпеки.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню у цій справі не підлягають, оскільки цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2018 року, близько 20 год. 13 хв., на автодорозі М-07 Київ-Ковель-Ягодин унаслідок зіткнення автомобіля «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Польща, під керуванням ОСОБА_2 , та гужового возу, запряженого конем, під керуванням візника ОСОБА_3 сталась ДТП.

У результаті ДТП водій автомобіля «Опель Вектра» ОСОБА_2 помер в реанімаційному відділенні, а візник ОСОБА_3 та пасажир возу ОСОБА_4 загинули на місці.

За вказаним фактом 16 березня 2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0000107 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ Головного управління Національної поліції у Волинській області від 27 червня 2018 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із смертю винуватця ДТП - візника гужового возу ОСОБА_3 .

Зокрема, у постанові зазначено, що, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, водій гужового воза ОСОБА_3 , в темну пору доби, керуючи возом, який не був обладнаний ліхтарями білого та червоного кольору та світлоповертачами білого та червоного кольору, при виїзді на головну дорогу із другорядної, не надав переваги в русі автомобілю марки «Опель Вектора», що рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення передньої частини автомобіля та правої частини воза.

Цивільно-правова відповідальність водія «Опель Вектра», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіка Польща, ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

22 травня 2019 року позивач (вона ж - сестра померлого водія гужового возу) у порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала заяву про виплату страхового відшкодування в розмірі витрат на спорудження надгробного пам`ятника, які складають 40 000 грн.

14 червня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 20 000 грн, що не заперечується сторонами у справі.

Листом від 10 липня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомила представника позивача про мотиви прийнятого рішення щодо зменшення розміру страхової виплати. У листі, зокрема, зазначено, що виплата проводиться у розмірі 50%, оскільки водій гужового возу ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив пункти 7.2, 7.3, 7.7, 7.8, 10.1 Правил дорожнього руху України, що, відповідно до ст. 36.3 Закону, дає право страховій компанії забезпеченого транспортного засобу «Опель Вектра» визначити розмір страхового відшкодування шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість відповідальних водіїв, тобто на два.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Перелік транспортних засобів, до яких застосовуються коригуючі коефіцієнти та їх розміри, затверджені розпорядженням Державної комісії фінансових послуг від 09 липня 2010 року № 566, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 грудня 2011 року за № 1443/20181, серед яких гужовий транспортний засіб, запряжений конем, відсутній.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосуванню у цій справі не підлягають, оскільки цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є правильним.

За п. 27.4 ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Зіткнення автомобіля з гужовим транспортним засобом, запряженим конем, не може бути кваліфіковано як взаємодію двох джерел підвищеної небезпеки.

За ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

З огляду на наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки покладається на водія транспортного засобу, за участю якого відбулася ДТП, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.01.2019 у справі № 274/4882/17.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем ОСОБА_1 виконані вимоги законодавства та надані страховику документи на спорудження пам`ятника вартістю 40 000 грн. Зазначена сума є меншою від максимального розміру відшкодування, тому підлягала виплаті страховою компанією в повному обсязі.

Страхове відшкодування в неповному обсязі було виплачено 14.06.2019. Позивач заявляє вимогу про стягнення пені до 23.08.2019 року.

Вимоги про стягнення пені та 3% річних є похідними від основної позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування, а тому також підлягають до задоволення.

Суд першої інстанції у зв`язку з задоволенням позову обґрунтовано прийняв рішення в частині стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 січня 2020 року.

Головуючий

Судді