Дата документу 02.12.2020 Справа № 333/4903/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/4903/18Головуючий у 1-й інстанції Ярошенко А.Г. Повний текст рішення складено 02.03.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/1603/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про відібрання і повернення дитини матері

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом т.с. 1 а.с. 2-3), в якому просила відібрати у відповідача ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , неповнолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути дитину матері ОСОБА_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 ., стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 25.11.2006 року ОСОБА_2 та відповідач перебували у шлюбі. Від шлюбу народися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стосунки між сторонами не склалися, тому 17.04.2014 року шлюб було розірвано. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2017 року позов позивача до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини (справа № 317/3480/ 14-ц) було задоволено та визначено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме зі позивачем, матір`ю дитини. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 року скарга ОСОБА_1 була відхилена, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року яким було визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі ОСОБА_2 за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2 було залишено без змін та 27.09.2017 року набрало законної сили. 20.08.2018 року позивачем було отримано виконавчий лист та пред`явлено для виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя, але їй було відмовлено у прийнятті виконавчого документу та повернуто лист без прийняття до виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року посилаючись на те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання. Таким чином, позивач вимушена звернутися з позовом про відібрання і повернення дитини до суду адже відповідач ОСОБА_1 вперше у 2014 році самочинно, без її згоди, обманним шляхом під видом чергового побачення з сином, таємно від неї, без її дозволу вивіз дитину з м. Дніпро, де вона з сином проживала після розлучення з відповідачем, до себе додому в м. Запоріжжя де повністю ізолював дитину від неї. У зв`язку з чим вона зверталася до органів внутрішніх справ м. Дніпропетровська із заявою про викрадення сина, що підтверджується належними доказами, які знаходяться в матеріалах справи № 317/3480/14-ц. 13.11.2015 року після довгих пошуків вона знайшла дитину у стаціонарному відділенні КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», де син знаходився один без супроводу батьків звідки забрала його до додому. 21.11.2015 року її син перебуваючи вдома в АДРЕСА_2 , вийшов на прогулянку з бабусею. Де на них несподівано напали двоє чоловіків, одним з яких був відповідач, а другий невідомий чоловік. ОСОБА_1 на очах у сина почав бити бабусю по руках, відштовхнув її, вирвав дитину з її рук та запхав його у автомобіль, намагався наїхати автомобілем на її матір. Таким чином, знов безсоромно вдруге викрав дитину. У зв`язку з такими протиправними діями ОСОБА_1 знову звернулися до органів внутрішніх справ. Таким чином у провадженні слідчого відділу Амур - Нижньо дніпровського відділення поліції Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002686, за ознаками злочину. передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Згідно висновку судово-медичного експерта № 5325 моїй матері було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Вищевказані факти свідчать, що ОСОБА_1 ігнорує рішення судів про визначення проживання сина зі нею, нехтуючи законами України тривалий час самочинно, без її згоди , незаконно утримує дитину у себе.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_5 (т.с. 1 а.с. 38а).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 41) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року (т.с. 1 а.с. 193-196) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено у повному обсязі.

Відібрано у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто дитину матері ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 200-212) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1а.с. 214).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 09 червня 2020 року (т.с. 1 а.с.225), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 227), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом) та відпустки судді-доповідача у період з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року включно (т.с. 1 а.с. 242).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 23 вересня 2020 року апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 10-11): заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Говіної Л.В., ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 9,12) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження у цій справі відмовлено; у розгляді справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання відповідача та його представника про заслуховування у наступному судовому засіданні думки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу питання у цій справі.

В порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України апеляційний суд надіслав лист - роз`яснення позивачеві ОСОБА_2 (т.с. 2 а.с. 18), за змістом якого:

«На розгляді в апеляційному суді перебуває цивільна справа ЄУН 333/4903/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про відібрання і повернення дитини матері за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року.

Ви у судове засідання 23 вересня 2020 року не з`явились.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Тому, апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи за Вашої відсутності.

Проте, Запорізький апеляційний суд в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України вважає за доцільне роз`яснити Вам Ваше право бути присутню (не бути присутньою) у наступному судовому засіданні у цій справі, яке призначено апеляційним судом на 02 грудня 2020 року об 11 годині 00 хвилині, та надавати (не надавати) свої усні (у тому числі в режимі відеоконференції за Вашим клопотанням) чи письмові пояснення з приводу цієї справи на теперішній час, в якому також планується апеляційним судом заслухати думку дитини на виконання вимог ст. 171 СК України».

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, який був чинним з 02.04.2020 року по 16.07.2020 року включно, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

30 листопада 2020 року на адресу апеляційного суду через канцелярію надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про долучення доказів: висновку КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» Запорізької міської рада від 19.08.2020 року, за змістом якого: «…психічний розвиток дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в нормі, ми не можемо заперечувати можливість дитини виступити у суді», висновок спеціаліста-психолога ОСОБА_6 від 25.08.2020 року (т.с. 2 а.с. 34-53).

У судове засідання 02 грудня 2020 року повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 19-20, 31) позивач ОСОБА_2 та представники третіх осіб - Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як органу опіки та піклування, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

На адресу апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшла заява (т.с. 2 а.с. 31-33), в якій остання повідомила, що не зможе з`явитись у дане судове засідання, оскільки, знаходиться на великому строку вагітності (36 тижнів довідка т.с. 2 а.с. 32), пологи можуть розпочатись будь-якої миті, але цією заявою вона підтримує свої позовні вимоги, що син має проживати із нею у АДРЕСА_2 .

Третя особа - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, подала апеляційному суду заяву (т.с. 2 а.с. 29-30), в якій просила розглядати дану справу за відсутності її представника, врахувати всі з`ясовані обставини та винести законне рішення в інтересах малолітньої дитини.

Третя особа - Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як орган опіки та піклування, про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання представників третіх осіб, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяву позивача ОСОБА_2 задовольнити частково, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої та представників третіх осіб за присутністю відповідача ОСОБА_1 , представника останнього - адвоката Говіної Л.В. (т.с. 1 а.с. 250) та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, а також заслухавши думку дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у тому числі у відсутності у залі судового засідання батька - відповідача ОСОБА_1 зазначав, що він любить батька та хоче залишитися мешкати саме із батьком, жити з батьком та сім`єю останнього йому комфортно, він відчуває себе захищеним, батько забезпечує його усім, він проти задоволення позову матері у цій справі заперечує, будинок, де він мешкає із сім`єю батька тривалий час, має 5 кімнат, де він звик жити, де у нього є своя особиста кімната, своє ліжко, стіл, телевізор; коли він мешкав із матір`ю, то вони мешкали у маленькій однокімнатній квартирі разом із батьками матері, останній раз він спілкувався із матір`ю ОСОБА_2 на свій день народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , знає, що у неї народилась донька ОСОБА_7 - його сестричка; у матері є його номер телефону, але остання телефонує йому рідко; він їй не телефонує взагалі, оскільки, у нього погані спогади про те, як мати останній раз забирала його від батька, вони їхали з матір`ю в таксі і щоб не було чути його крику та сліз, що дратувало водія таксі, який пугав його висадити на дорозі, йому у рота поклали велике яблуко; його матері чекає ще на одну дитину зараз; він називає матір`ю на сьогодні другу дружину свого батька, яка відноситься до нього як рідна мати, він її любить, у батька у другому шлюбі теж народилась дочка - його сестричка, яку він дуже любить, за місцем проживання батька він ходить до школи, у нього тут багато друзів та інш., він не хоче повертатись жити до матері;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи вищезазначений позов ОСОБА_2 у цій справі, керувався ст.ст. 24, 129-1 Конституції України, ст. ст. 141, 162 СК України, керуючись ст.ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265, 275,279 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, що мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що сторони у цій справі - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 25.11.2006 р. (свідоцтво про шлюб, копія т.с. 1 а.с.6) по 29.04.2014 р. (рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 17.04.2014 року про розірвання шлюбу сторін, копія а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, копія т.с. 1 а.с.5).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017р. (копія т.с. 1 а.с. 18-22) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини (справа № 317/3480/14-ц) було задоволено та визначено місце проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме зі позивачем, матір`ю дитини.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017р. (т.с. 1 а.с. 23-27) скарга ОСОБА_1 була відхилена, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року яким було визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі ОСОБА_2 за місцем її реєстрації : АДРЕСА_2 було залишено без змін та 27.09.2017р. набрало законної сили.

Постановою Верховного суду від 15.04.2019 року (справа № 317/3480/14-ц) (копія т.с. 1 а.с. 114-126) рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017 року залишено без змін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно до наданих позивачем даних батько, ігноруючи рішення судів України та самочинно, без згоди матері забрав дитину до м. Запоріжжя, де ізолював її від спілкування з матір`ю.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Враховуючи лише вище викладене, суд першої інстанції помилково вважав, що позов ОСОБА_2 у цій справі підлягає повному задоволенню.

Оскільки, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи:

- взагалі безпідставно не прийняв до уваги у цій справі такі докази, як:

= висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 15.11.2019 року № 2659/01-37/05, як органу опіки та піклування, (т.с. 1 а.с. 149-150), за змістом якого: враховуючи стан здоров`я дитини, те, що зміна проживання та навчання дитини можуть вплинути на психоемоційний стан дитини, керуючись ст. 19 СК України, схиляється до того, що в інтересах малолітньої дитини, за доцільне не відбирати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 та залишити його за попереднім місцем проживання, де він мешкає вже з 2015 року;

= інформацію доктора психологічних наук, професора кафедри соціальної роботи та психології НУ «Запорізька політехніка» - ОСОБА_8 , від 08.11.2019 р. № 74/741 (копія т.с. 1 а.с. 152), який не рекомендував зміну місця проживання та навчання. Така рекомендація зумовлена тим, що адаптація до нового місця проживання, навчання та соціального оточення займе певний час. Мати, за даними обставинами, буде стресором, що негативно впливатиме на психоемоційний стан дитини та матиме наслідки для її пізнавального розвитку;

= характеристику Запорізької загальноосвітньої школи № 65 від 16.10.2019 р. № 01-09/31 (копія т.с. 1 а.с. 151), ОСОБА_2 (мати) протягом навчання у підготовчому-2 класі відвідувала школу 1-2 рази на рік, зрідка телефонувала, цікавилася справами сина, а в цьому навчальному році не цікавилася навчанням дитини;

і це є зрозумілим, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 під час розгляду цієї справи судом народила ще одну дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження, копія а.с. 147), та на сьогодні вагітна знов, 36 тижнів було станом на 17.11.2020 року (довідка т.с. 2 а.с. 32),

- помилково взагалі не з`ясував в порядку ст. 171 СК України та не врахував думку самої малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вже може висловити свою думку з приводу позову матері у цій справі щодо його відібрання у батька (т.с. 2 а.с. 37-38 - лист КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної допомоги» ЗОР від 19.08.2020 року - який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача) та категорично заперечує проти задоволення останнього, він не хоче повертатись жити до матері;

- не надав, насамперед, переваги якнайкращим інтересам малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , врахувавши та захистивши у цій справі лише інтереси позивача ОСОБА_2 , як матері.

Хоча, згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При прийнятті рішення у цій справі апеляційний суд враховує насамперед стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (наявність раніше з 05.11.2013 року діагнозу «органічний психічний розлад за змішаними розладами розвитку, з розладом розвитку мови», висновок судово-психологічного експерта № 195 від 30.03.2017 року т.с. 1 а.с. 34 зворот, який потребував щорічних стаціонарних обстежень дитини у психіатричній лікарні з метою підтвердження (спростування) останнього, про що було достовірно відомо матері дитини - позивачеві ОСОБА_2 ), зняття цього діагнозу з дитини за час проживання саме із батьком, який сумлінно займався лікуванням та розвитком здібностей дитини з 2015 року, дитина пішла до школи та навчається у школі протягом декількох років саме за місцем проживання батька.

Крім того, згідно із висновком спеціаліста - психолога ОСОБА_6 від 28.11.2020 року (т.с. 2 а.с. 39-42, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача) у процесі обстеження було виявлено, що:

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , емоційно позитивно ставиться до батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він його любить та вважає: «добрим и хорошим», до матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виявлене нейтральне з негативним відтінком відношення.

2. в процес се обстеження ОСОБА_3 , відкрито і однозначно сформулював своє бажання проживати з батьком ОСОБА_1 , з яким і проживає на даний момент.

3. На момент обстеження ОСОБА_3 , був відкритим, комунікативним хлопцем, який вільно вступив в контакт, висловлював свої думки і бажання. Тривоги і наслідків психологічного впливу на дитину, з боку третіх осіб не виявлено.

4. В процесі обстеження ОСОБА_3 виявлено більш тісну емоційну близькість з батьком ОСОБА_1 , з матір. ОСОБА_2 емоційної близькості виявлено не було.

5. Виявлена в обстеженні близькість батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , яка обумовлена любов`ю, увагою і турботою батька щодо процесу формування і розвитку особистості дитини.

6. ОСОБА_3 в процесі обстеження однозначно сказав, що йому комфортно проживати з батьком і його сім`єю та де він і проживає на даний момент АДРЕСА_1 .

7. Враховуючи вік і процес статеворольової ідентичності, а також фактор емоційної близькості з батьком, ОСОБА_3 , з його слів, комфортніше проживати з батьком ОСОБА_1 .

8. За результатами обстеження було виявлено, що поняття «мій дім» у ОСОБА_3 асоціюється з місцем, в якому він проживає на даний момент, в родині батька ОСОБА_1 .

9. В процесі обстеження не було виявлено тривогу і ознаки психологічного тиску на прийняття дитиною рішення, на формулювання його бажань і потреб з боку третіх осіб.

10. На момент обстеження дитини, з огляду на його вік, інтелектуальні здібності, емоційно-вольовий розвиток, можна стверджувати, що у ОСОБА_3 однозначно чітко сформульовано бажання проживати з батьком ОСОБА_1 .

11. У процесі обстеження виявлено, що ОСОБА_3 проживає, на даний момент в родині батька, де відчуває себе комфортно і психологічно благополучно, у нього встановлені емоційно позитивні відносини з усіма членами сім`ї, саме цими факторами і обумовлено бажання ОСОБА_3 і надалі проживати в сім`ї батька.

12. Під час обстеження ОСОБА_3 не скаржився на те, що його обмежують у процесі спілкування з матір`ю ОСОБА_2 , він зазначив, що «давно не видел мамы, она звонила поздравляла с днем рождения, я попросил подарить мне шлепанцы».

13. У процесі бесіди і обстеження було виявлено, що ОСОБА_3 емоційно довіряє своєму батькові ОСОБА_1 , ділиться з ним своїми проблемами і чекає від нього допомоги і підтримки.

14. Поняття «стабільність», «турбота», «захист», «розвиток» ОСОБА_3 асоціює з сім`єю батька ОСОБА_1 , в якій він проживає в даний момент і відчуває увагу, турботу, комфорт і стабільність сімейного оточення.

15. ОСОБА_3 знаходиться в такому віці, що проти його волі і бажання змінити умови його проживання не є можливим, це не тільки психологічно травмує дитину, але «зламає» його і зашкодить психологічному благополуччю ОСОБА_3 .

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема п.6 (… малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю), на яку посилається у цій справі позивач ОСОБА_2 в обґрунтування її вищезазначеного позову у цій справі, носить рекомендаційний характер.

Крім того, відмова судом матері у задоволенні її вищезазначеного позову у цій справі саме про відібрання малолітнього сина ОСОБА_3 у батька та повернення його матері за визначеним раніше судом за рішенням суду в іншій справі місцем проживання із матір`ю, яке набрало законної сили, не є розлученням дитини із матір`ю і не змінює цього «юридичного» місця проживання дитини.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про відібрання і повернення дитини матері у цій справі слід відмовити.

В силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позову позивача ОСОБА_2 у цій справі, позивач ОСОБА_2 не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що судом у цій справі вирішено лише питання про відсутність на теперішній час підстав саме для відібрання дитини від батька та повернення дитини матері; суд у цій справі не вирішував питання щодо зміни місця проживання дитини взагалі, тому останнє може вирішуватись батьками за їх бажанням окремо від цієї справи у подальшому.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, як орган опіки та піклування, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про відібрання і повернення дитини матері у цій справі відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.12.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.