Справа № 286/2648/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Маніфою» про визнання недійсним договору позики №931514 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить визнати договір позики №931514 від 28.07.2020 недійсним у зв`язку з його нікчемністю, мотивуючи тим, що 28.07.2020 між ним та відповідачем було укладено договір позики №931514. Однак, він вважає даний договір таким, що укладений з рядом порушень чинного законодавства України, а тому і нікчемним з наступних підстав. Так, договір повинен відповідати вимогам Закону України «Про електронну комерцію», загальним положенням про договір та положенням про кредитний договір, які визначені в ЦК України. Так, договір повинен відповідати вимогам Закону «Про електронну комерцію», загальним положенням про договір та положенням про кредитний договір, які визначені в ЦК України. Особливістю є той факт, що даний Договір є кредитним, а тому правове регулювання даного договору здійснюється виключно Параграфом 2 Глави 71 ЦК України. Звертає увагу на той факт, що у договорі не зазначено, що він дає свою згоду на укладення договору саме в електронній формі, що в повній мірі відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», де вказано про необхідну згоду на укладання договору в електронній формі. Очевидно, що така згода повинна бути відображеною у такому договорі. Це ж стосується способу підписання такого договору, а саме: у його випадку електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а на це він свою згоду не надавав.

Відповідно договір не підписаний сторонами договору та, враховуючи норми ст.ст. 207, 1055 ЦК України, є нікчемним. Також звертає увагу на Розділ 9 договору «Реквізити та підписи сторін»: на місці підпису в графі «Позикодавець» та «Позичальник» є написи з електронними підписами одноразовим ідентифікатором сторін договору. Однак, ці електронні підписи взагалі не відповідають вимогам статті 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис», а їх застосування не є правомірним. А тому цей договір не є підписаним цифровими підписами, які б відповідали нормам Закону.

Прийняття (акцепту) шляхом заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі та підписання відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» не вважається вчиненням договору у письмовій формі. У цьому контексті у випадку простого приєднання до договору заповненням формуляру, «кліком»/згодою чи простого обміну електронними поштовими повідомленнями договір буде вважатися вчиненим в усній формі. Так як письмова форма договору порушена, то він є нікчемним.

Крім того, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає не тільки письмову форму такого договору, а й те, що кожна сторона договору отримує по одному примірнику підписаного договору з усіма підписаними додатками до нього. Це стосується і Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою». Однак, йому так і не вдалося знайти ці правила на сторінці товариства, а в договорі ці правила відсутні та відповідно ним не підписані. Електронний договір не містить відомостей, в тому числі про порядок створення і накладення електронних підписів сторонами договору та відомості про порядок та умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів. У ньому немає відомостей про його згоду на укладення договору в електронній формі та використання саме одноразового ідентифікатора для підписання договору. Відповідач не впевнився, що він зрозумів всі особливості цього договору. А формальне проставлення «галочок» не дає впевненості відповідачу у цих фактах. Вказані обставини вносять в цей договір дисбаланс прав та обов`язків сторін договору.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі (веб-сайт https:/money4you.com.ua/) між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики №931514, згідно з умовами якого товариство надало позивачу кошти в сумі 2100 гривень у позику строком на 30 днів, у свою чергу, позивач взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Даний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Цивільного кодексу України, а також правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (редакція Правил, що діяли в момент укладення Договору додано до відзиву - додаток № 1).

Відповідно до п.п. 1,7 ч. 2 ст. З Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком до одного місяця та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, а також на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору. Таким чином, дія цього Закону не поширюється на правовідносини за договором №931514.

Перед укладенням договору № 931514 ТОВ «Маніфою» було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12 ). Інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12і Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою» https://money4you.com.ua/.

Також, на веб-сайті було розміщено скановану копію діючої станом на відповідну дату редакції Типового Договору позики та правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (зображення з сайту з вказаною інформаціє додано до відзиву - додаток № 2).

Будь-яких запитань щодо зазначеної інформації на сайті, умов надання позики, форми укладення договору при поданні заявки на укладення договору та безпосередньо при укладенні договору від ОСОБА_1 не надходило.

Для отримання фінансової послуги від товариства позичальником 20.04.2020 року створено особистий кабінет в ІТС товариства, що є його захищеною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладення/виконання договору (у тому числі постійний доступ до оригіналів договірної документації).

На зазначену позивачем адресу електронної пошти товариством надіслано лист-повідомлення (підтвердження) про укладання договору відповідного змісту згідно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу суду на той факт, що з моменту реєстрації особистого кабінету в ІТС товариства між ОСОБА_1 та товариством укладено кілька договорів позики, а саме: договір позики № 688684 від 20.04.2020 на суму 2200,00 грн. строком на З0 днів, договір позики № 751042 від 20.05.2020 на суму 1600,00 грн. строком на 30 днів та Договір позики № 931514 від 28.07.2020 на суму 2100,00 грн. строком на 30 днів.

За договорами позики № 688684 від 20.04.2020 та № 751042 від 20.05.2020 позивачем виконано зобов`язання в повному обсязі та належним чином.

Договір позики № 931514 укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Так, після подання позичальником заявки на отримання позики, товариством після її опрацювання та схвалення було направлено паспорт позики за заявленими позичальником параметрами позики (за стандартизованою формою, затвердженою Законом України «Про споживче кредитування») на ознайомлення та підписання (підписаний позивачем паспорт позики додано до відзиву - додаток 3).

Після підписання позичальником паспорту позики електронним підписом одноразовим ідентифікатором товариством розміщено пропозицію укласти договір позики (оферту), що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити (подається у вигляді повного тексту договору) в особистому кабінеті позичальника, яку було акцептовано позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону (примірник оферти та акцепту додано до відзиву - додаток № 4). Оферта, що була надіслана позичальнику, містила всі істотні умови договору, розрахунки та процентні ставки, включаючи реальні річні процентні ставки. Позичальник, вивчаючи умови оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитись від укладення договору.

ОСОБА_1 було підписано електронне повідомлення про прийняття оферти, відповідно - погоджено всі запропоновані товариством умови договору.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" підписом у сфері електронної комерції є електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а згідно з ч. З ст. 5 Закону України «'Про електронну комерцію", правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі.

Відповідно до умов укладеного договору позики ТОВ «Маніфою» 28.07.2020 було перераховано суму позики на вказані позичальником банківські реквізити (копія листа платіжної системи на підтвердження перерахування позики додається до відзиву - додаток № 5). У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Натомість, позивачем не було виконано взяті за договором зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищенаведене: ТОВ «Маніфою» при укладенні договору позики № 931514 від 28.07.2020 було проінформовано ОСОБА_1 щодо фінансової послуги відповідно до вимог законодавства, діючого станом на дату укладення договору, до того ж було надано повний проект договору перед його підписанням, можливість його вивчити, поставити будь-які питання та відмовитися від послуги. У свою чергу, позивачем було повністю прийнято всі запропоновані умови без зауважень; положення договору позики № 931514 не суперечать чинному законодавству; окрім того, позичальник підтвердив, що умови договору він вивчив та повністю погоджується з ними (п. 8.3.6), а також, що договір укладено на взаємовигідних умовах, в результаті зваженого рішення сторін з урахуванням принципів розумності та справедливості (п. 8.4); позивачем не надано істотних доводів щодо несправедливості умов договору позики, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду позивачу.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В абзаці другому частини другої ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п.п.12,13 ч.1 ст.1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».

Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

В ч.1 ст. 215 ЦК України законодавець закріпив, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

В п.8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в інформаційно-телекомунікаційній системі (веб-сайт https:/money4you.com.ua/) між ОСОБА_1 та ТОВ «Маніфою» було укладено договір позики №931514, згідно з умовами якого товариство надало позивачу кошти в сумі 2100 гривень у позику строком на 30 днів, у свою чергу, позивач взяв на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (а.с.6-8).

Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою, що передбачено п.2.4.2 вказаного договору.

Відповідно до п.2.5 договору позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору.

Усі електронні документи, підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором, мають таку юридичну силу, як і власноруч підписані документи в паперовій формі та породжують права і обов`язки для сторін (п.8.1 договору).

Відповідно до п.8.3.3 договору, підписуючи договір, позичальник підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про захист персональних даних», а також вивчив та повністю погоджується з умовами правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору, та з умовами цього договору позики ( п.п.8.3.5, 8.3.6 договору).

В п.9 договору зазначені реквізити та підписи сторін, а саме: підписом ОСОБА_1 є електронний підпис одноразовим ідентифікатором g02526 / ОСОБА_2 /, а підписом ТОВ «Маніфою» - електронний підпис одноразовим ідентифікатором w7338 /О.В.Кузмінов/.

Вказаними електронними підписами підписано і додаток №1 до договору позики №931514 від 28.07.2020 (розрахунок за договором №931514 від 28.07.2020) (а.с.9).

Позивачем долучено до матеріалів справи свій примірник договору та додаток №1 до договору позики №931514 від 28.07.2020 (розрахунок за договором №931514 від 28.07.2020) з відображенням реквізитів та підписів обох сторін, що було б неможливим без накладання електронного підпису, яким і завершується створення електронного документа.

Відповідачем до відзиву долучено копію наказу №36/1 від 16.10.2019 про введення в дію нової редакції типового договору позики (затвердженого протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Маніфою» №9 від 15.10.2019) та правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» (а.с.33).

Копія витягу про правову інформацію про компанію, інформацію про продукт та нормативної документації (а.с.34-41) свідчить, що на сайті товариства розміщена правова інформація про компанію, умови оформлення онлайн-позики та правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» .

Копія паспорту позики та додатку №1 до договору позики №931514 від 28.07.2020 (графік нарахувань за позикою, примірник оферти та акцепту), долучені відповідачем до відзиву (а.с.42-48), також підписано електронними підписами позивача та відповідача і підтверджують факт ознайомлення позивача з інформацією про умови надання позики та орієнтовну загальну вартість позики.

Відповідно проходження позивачем реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства підтверджує його ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», затвердженими рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Маніфою», протокол №9 від 15.10.2019, та іншою необхідною йому інформацією. Тому, посилання позивача на не можливість знайти Правила на сторінці відповідача та ознайомитись з ними суд не може покласти в основу рішення по справі.

З долученого до матеріалів відзиву повідомлення, яке є електронною квитанцією, підтверджується факт переказу 28.07.2020 ТОВ «Маніфою» на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2100 гривень (а.с.49).

Таким чином, укладення даного кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, і укладений ним з відповідачем правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір містить всі істотні умови, по яких сторони в належній формі досягли згоди.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт товариства і здійснення ним всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між ним та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним та відповідно і для задоволення позову.

Позивача від сплати судового збору звільнено на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268,274,279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ТОВ «Маніфою», що знаходиться за адресою: вул. Казимира Малевича,87 в м. Київ, про визнання недійсним договору позики №931514 відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець

Повне рішення виготовлено 07 грудня 2020 року.