Справа № 214/2217/19
10 січня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Гриня Н.Г.,
при секретарі судового засідання Печарник З.І.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, у разі неявки представника відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача ТОВ «Імперія-Агро», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, що підтверджується судовими повістками, повернутими поштовим відділенням на адресу суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення представника відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою суду від 22.04.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з призначенням судового засідання на 11.06.2019 року.
Ухвалою суду від 12.08.2019 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням позицій сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини та прийшов до таких висновків.
Так, 19.02.2018 року ОСОБА_1 прийнято на посаду фахівця з продажу ТОВ «Імперія-Агро», відповідно до наказу №40-к від 16.02.2018 року.
14.05.2018 року ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін, згідно з наказом №263-к від 14.05.2018 року.
Вказані обставини встановлено на підставі відповідних записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що заведена 14.09.2001 року на ім`я ОСОБА_1
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, щоне зважаючи на встановлені вимоги КЗпП України, відповідачем не проведено з ним повний розрахунок по заробітній платі в день звільнення. Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з такого.
Як слідує зі ст.55 Конституції України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст.16 ЦК України та КЗпП України.
Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Згідно з положеннями ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1 ст.117 КЗпП України).
Разом з цим, як видно з виписки по рахунку №440271 НОМЕР_2 від 12.03.2019 року, відкритому на ім`я ОСОБА_1 у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ТОВ «Імперія-Агро» останній раз провело з ним безготівковий розрахунок шляхом перерахування на банківську картку заробітної плати за лютий 2018 року у розмірі 1822,83 грн., за березень 2018 року у розмірі 4019,88 грн. (а.с.8).
Таким чином, на підставі відомостей, зазначених у вказаних довідках, судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено ОСОБА_1 виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення, а також позивачу не виплачено його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з такого.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100 від 08.02.1995 року).
Відповідно до п.5 розділу IV Порядку №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).
Як роз`яснено в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №3 «Про практику застосування судами про оплату праці», при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Згідно з відомостями, які містяться у матеріалах справи, на день звільнення ОСОБА_1 з посади фахівця з продажу ТОВ «Імперія-Агро», середньоденна заробітна плата останнього становила 249,68 грн.
Відповідно до пункту 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
При звільненні позивача з роботи, відповідачем не дотримані вимоги передбачені трудовим законодавством, а тому наявні всі підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує, що позивачем одночасно заявлено дві майнові вимоги. При цьому, від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення не виплаченої йому заробітної платиу розмірі 768,40 грн., ОСОБА_1 звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а за позовну вимогу про стягнення на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку у розмірі 768,40 грн. позивач не звільнений (постанова ВП ВС від 30.01.2019 року у справі №910/4518/16).
Отже, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, з відповідача ТОВ «Імперія-Агро» на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду з позовною заявою судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.2) та в дохід держави - в розмірі 768,40 грн.
В порядку п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати в межах суми платежів за один місяць (з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів) допустити до негайного виконання.
При цьому, підстав для допущення негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, в порядку п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд не вбачає, оскільки вказана виплата не входить до структури заробітної плати та є відмінною від неї, відповідно до положень ст..94 КЗпП та ст..2 Закону України «Про оплату праці».
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати в межах суми платежів за один місяць (з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів) допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення суду складено та підписано 14.01.2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь