Дата документу 02.12.2020 Справа № 311/2912/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/2912/19Головуючий у 1-й інстанції Задорожко Д.А. Повний текст рішення складено 31.07.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/2935/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.c.2-5), в якому з посиланням на положення статей 60, 63, 68-71 СК України, просила поділити спільно нажите майно подружжя, а саме, транспортний засіб ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_1 ; право власності на двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 12 жовтня 2013 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 141.

22 липня 2014 року за спільні кошти подружжям було придбане рухоме майно, а саме: транспортний засіб ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки, наданою ФОП ОСОБА_4 , середньо ринкова вартість продажу колісного транспортного засобу ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, складає 102920 грн.

Крім того, 11 березня 2015 року, за спільні кошти подружжям придбане нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа складає 45,5 кв.м. Відповідно до умов договору купівлі-продажу, покупцем даного нерухомого майна був саме відповідач.

Відповідно до довідки, наданою ФОП ОСОБА_4 , середня вартість квадратного метру житлової нерухомості в м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, складає 4208 грн. 1 кв. м загальної площі за внутрішніми обмірами, а вартість спірної квартири складає 191484,00 грн.

На даний час, між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, яке було придбано за час шлюбу.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Задорожко Д.А. (т.с. 1 а.с. 23).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 45) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним зустрічним позовом (т.с. 2 а.с. 20-44), в якому з посиланням на положення ст.ст. 57,60, 60,61,69-71 СК України, статей 316, 328, 392 ЦК України, просив визнати за ним одноособово право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 та квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову зазначав, що спільно однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали у шлюбі, який зареєстрованого 12.10.2013 виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради за актовим записом №141. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічний позивач та його мати, ОСОБА_7 , мали у спільній частковій власності квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 26.12.2003.

Для покращення умов проживання за домовленістю зі своє матір`ю вони вирішили належну їм квартиру обміняти на квартиру більшої площі.

ОСОБА_1 та його мати, ОСОБА_7 уклали з ОСОБА_8 11.03.2015 договір купівлі продажу належної їм квартири АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №340. Вартість квартири оцінено в 100 000 гривень.

ОСОБА_8 , якому належала квартира АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу від 28.01.2013, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №72, уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу від 11.03.2015, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованого в реєстрі №341, за 100 000 гривень. Тобто вартість від відчуження належної ОСОБА_1 квартири повністю покривала вартість придбаної у період шлюбу за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .

10.01.2018 ОСОБА_1 придбав автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кошти отримані від продажі будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_4 , які належали йому на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30.12.2016, та були продані ОСОБА_9 за договорами купівлі-продажу від 28.03.2018, посвідчених приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Бесараб А.О., зареєстрованих в реєстрі №№278 та 279, загальною вартістю 123 753 гривні, а саме, будинок 85 773 гривні та земельна ділянка 37 980 гривні. Позивач наголошує, що вартість проданих будинку та земельної ділянки повністю покривала вартість придбаного автомобіля ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, а тому, на його думку, автомобіль був придбаний за його особисті кошти.

Зустрічний позов прийнято до розгляду у цій справі.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року (т.с. 1 а.с. 126-129) позов ОСОБА_5 у цій справі задоволено частково.

Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 , залишивши у власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнано транспортний засіб автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на транспортний засіб автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 51460,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі 442,82 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 1149,52 грн. в якості судового збору та 5000,00 грн. в якості правової допомоги, а всього, 6149,52 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Первісний позивач ОСОБА_5 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, зустрічний позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 130-136) просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 одноособове право власності на автомобіль ЗАЗ Sens, 2014 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_5 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 144).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 157) провадження у цій справі за апеляційною скаргою позивача відкрито 21 вересня 2020 року, ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 159) дану справу призначено до апеляційного розгляду, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

ОСОБА_5 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т.с. 1 а.с. 165168).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 181) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Коваленка В.В. (т.с. 1 а.с. 177-180).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у судовому засіданні 02 грудня 2020 року доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, зокрема: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Коваленка В.В. (т.с. 1 а.с. 179-180) в режимі відеоконференції, ОСОБА_5 та її представника адвоката Шершньова О.В. (т.с. 1 а.с. 183-184), які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що первісний позивач ОСОБА_5 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції в частині поділу автомобілю погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала, оскільки вона не є водієм, автомобіль в натурі їй не потрібний, а тому рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобілю шляхом стягнення на її користь з ОСОБА_5 компенсації вартості її Ѕ частини автомобілю і залишення автомобілю лише у власності ОСОБА_5 відповідає її інтересам та є ефективним способом захисту її права,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи первісний позов ОСОБА_5 у цій справі у повному обсязі та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 263-268,273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності первісного позову ОСОБА_5 у цій справі та відсутності підстав для задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що вищезазначені квартира АДРЕСА_3 (11.03.2015 року т.с. 1 а.с. 12-16) та транспортний засіб ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (10.01.2018 року т.с. 1 а.с. 11) дійсно були придбані сторонами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 під час шлюбу, в якому останні перебувають з 12.10.2013 року (свідоцтво про шлюб, копія т.с. 1 а.с.10).

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що вартість автомобілю складає 102920,00 грн. (довідка, надана первісним позивачем ОСОБА_5 т.с. 1 а.с. 17), яка зустрічним позивачем ОСОБА_1 у суді належними, допустимими доказами не спростована.

Даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки дійсно придбаний за спільні кошти подружжя. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Суд першої інстанції правильно вважав неспроможними доводи зустрічного позивача ОСОБА_1 про те, що вищезазначений автомобіль є виключно особистою приватною власністю його, як чоловіка, оскільки він був придбаний 10.01.2018 року виключно за його особисті кошти, отримані ним від продажу його особистого майна - житлового будинку АДРЕСА_5 за 85773,50 грн. (т.с. 2 а.с. 8-9) та земельної ділянки АДРЕСА_5 , 0,1500 га за 37980,00 грн. (т.с. 2 а.с. 10-11), оскільки продаж вказаних будинку та земельної ділянки відбулась 28.03.2018 року, тобто вже після придбання 10.01.2018 року подружжям вищезазначеного транспортного засобу.

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що первісний позивач ОСОБА_5 у своєму позові у цій справі (т.с. 1 а.с. 2-4) просила суд залишити у власності ОСОБА_1 транспортний засіб автомобіль легковий ЗАЗ Sens, 2014 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а за собою визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 , фактично відходячи в своїх вимогам від засад рівності часток.

В порушення вимог ст. 81 ЦПК України первісний позивач не навела обставин та не надала суду першої інстанції належні докази на підтвердження необхідності відходу від рівності часток у майні подружжя.

Враховуючи, що ОСОБА_5 просила транспортний засіб залишити в у власності ОСОБА_1 , не наполягаючи на його поділі та приймаючи до уваги що фактичний поділ вказаного майна неможливий, суд першої інстанції правильно вважав необхідним вказаний транспортний засіб залишити у власності первісного відповідача ОСОБА_1 , стягнувши з нього в якості компенсації Ѕ частини вартості автомобіля на користь ОСОБА_5 , 51460,00 грн. згідно із оцінкою рухомого майна.

Первісний позивач ОСОБА_5 із таким рішенням суду першої інстанції в частині поділу автомобілю погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала, в апеляційному суді на запитання апеляційного суду підтвердила, що не є водієм, автомобіль в натурі їй не потрібний, а тому рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобілю шляхом стягнення на її користь з ОСОБА_5 компенсації вартості її Ѕ частини автомобілю і залишення автомобілю лише у власності ОСОБА_5 відповідає її інтересам та є ефективним способом захисту її права.

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки у цій справі, визнавши усю вищезазначену квартиру АДРЕСА_3 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та, відповідно, по 1/2 частці права власності на цю квартиру за кожним із подружжя в порядку її поділу.

Оскільки, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що вказана квартира була придбана подружжям з оформленням на ОСОБА_1 у ОСОБА_8 за 100000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу 11.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Бесараб А.О. за р. № 341 (т.с. 2 а.с. 14-15), 50000,00 грн. із яких були лише особистими приватними коштами чоловіка ОСОБА_1 , які він отримав у цей же день у того самого нотаріуса від ОСОБА_8 під час укладення із тим самим ОСОБА_8 договору купівлі-продажу належної лише йому та його матері на підставі свідоцтва 2003 року по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 за р. № 340 (т.с. 2 а.с. 12-13).

За таких обставин:

- Ѕ частина (пропорційно до суми внесених особистих коштів чоловіком ОСОБА_1 ) квартири АДРЕСА_3 є особистою приватною власністю чоловіка ОСОБА_1 ,

- та об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є лише інша Ѕ частина цієї квартири, яка була придбана подружжям за спільні кошти; належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Виходячи із рівності часток подружжя у цій іншій Ѕ частині квартири, яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, кожному з подружжя належить по Ѕ частці від Ѕ або по ј (розрахунок: Ѕ поділити на 2 особи).

Таким чином, ОСОБА_1 у вищезазначеній квартирі на праві особистої приватної власності належить ѕ частки (розрахунок: Ѕ частка - особиста приватна власність, придбана ним за особисті приватні кошти 50000,00 грн. + ј частка в порядку поділу спільного майна подружжя у вигляді іншої Ѕ частки квартири) та ОСОБА_5 ј частка в порядку поділу спільного майна подружжя у вигляді іншої Ѕ частки квартири відповідно, що і мав визнати суд першої інстанції у цій справі з урахуванням вимог ст. 5 ч. 2 ЦПК України.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року у цій справі в частині поділу квартири в порядку задоволення первісного позову ОСОБА_5 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі та вирішення питання про судові витрати слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на ј частину квартири АДРЕСА_3 , в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Крім того, в силу вимог ст. ст. 133, 137, 141 ч. 1, 10, 13 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 слід стягнути в порядку взаємозаліку судовий збір 288,15 грн., а також понесені документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу адвоката 3768,00 грн., виходячи із правильно визначеної з урахуванням співмірності та розумності, документальної підтвердженості суми цих витрат у суді першої інстанції на загальну суму 5000,00 грн., але з урахуванням пропорційності суми задоволених позовних вимог ОСОБА_5 в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року у цій справі в частині поділу квартири в порядку задоволення первісного позову ОСОБА_3 та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у цій справі та вирішення питання про судові витрати скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право особистої приватної власності на ѕ частини квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право особистої приватної власності на ј частину квартири АДРЕСА_3 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір 288,15 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу адвоката 3768,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 08.12.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.