Справа № 265/7981/19
Провадження № 2/265/442/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 січня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Головченко М. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/7981/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить 31 /50 частка АДРЕСА_2 , де зареєстрований відповідач, який виїхав з такого будинку більше 19 років потому та не мешкає з цього часу у спірному будинку. Таким чином відповідач, який не є членом родини позивачки, протягом 19 років не мешкаючи за місцем своєї реєстрації, обмежує права позивачки, як власника такого нерухомого майна, яке вона збирається реалізувати, та несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Просила суд усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження буд АДРЕСА_2 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник, який діє на підставі ордеру, ОСОБА_3 , заявлені позовні вимоги повністю підтримали, надавши пояснення по суті таких вимог, та просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування АДРЕСА_2 , не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим.

На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 31/50 частка АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується договором дарування від 19 липня 1996 року, посвідченого нотаріально, реєстр 1-2444, та зареєстрованого у Маріупольському БТІ 22 липня 1996 року.

За відомостями від 16 грудня 2019 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що інформація щодо місця реєстрації ОСОБА_2 в м. Маріуполі відсутня.

Натомість відповідно до довідки від 11 травня 2019 року КСН «Дружба» та копії домової книги по АДРЕСА_2 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вказаною адресою в м. Маріуполі.

В той же час за актом КСН «Дружба» від 11 травня 2019 року вбачається, що по АДРЕСА_2 відповідач фактично не мешкає.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , сусіди родини позивача, вказували, що відповідач ОСОБА_2 понад 15 років не мешкає в АДРЕСА_2 , де був прописаний позивачкою, бо був чоловіком доньки ОСОБА_1 . Натомість свідкам відомо, що відповідач розлучений із донькою ОСОБА_1 , з яким після того був втрачений зв`язок, тому де він на теперішній час перебуває їм невідомо.

Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідач ОСОБА_2 фактично протягом останніх 15 років у АДРЕСА_2 не мешкає без поважних причин.

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом.

В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач, залишаючись зареєстрованим у спірному будинку, однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад передбачені законом строки без поважних причин, є таким, що втратив право користування АДРЕСА_2 .

Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання у спірному житловому приміщенні понад 15 років ОСОБА_2 свідчить про фактичну втрату ним за ст. 405 ЦК права на користування спірним житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення відповідача права користування АДРЕСА_2 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 8 січня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований в

АДРЕСА_2. Суддя Суддя