Справа № 473/2891/20
РІШЕННЯ

іменем України

"04" грудня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Гаврилової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, треті особи без самостійних вимог Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про усунення перещкод в користуванні власністю шляхом зняття арешту з нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна

встановив

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Обгрунтовуючи позовні вимоги, вона зазначає, що їй, за договором купівлі-продажу №79 від 13.10.2001р. який визнаний рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2007р. дійсним, на праві спільної часткової власності належить 7/10 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Позивач вирішила продати 7/10 частини вказаного житлового будинку. Однак в процесі підготовки матеріалів щодо оформлення купівлі продажу частки будинку було виявлено, що на все належне їй нерухоме майно накладений арешт, що унеможливлює оформлення договору купівлі-продажу.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів вбачається, що арешт на нерухоме майно був накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 15017089, виданої 10.11.2009 р. заступником начальника відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції Пухтій С.М. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 . Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції. Зареєстровано 10.11.2009р. за номером запису про обтяження 17225016. Також внесені відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9233719, 10.11.2009р. реєстратор: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі заяви відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

При зверненні до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо результатів виконавчого провадження 15017089, в межах якого був накладений арешт, було зазначено на виконанні в відділ ДВС перебувало зазначене виконавче провадження, за яким виконанню підлягав виконавчий лист у справі №1-197/09, виданий 25.08.2009р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь державного бюджету штрафу в розмірі 2000 грн. 30 грудня 2011 року вказане виконавче провадження було завершене з підстав, не пов`язаних з фактичним виконанням рішенням суду. В рахунок виконання рішення суду в повному обсязі сплачено на рахунок з обліку депозитних сум відділу заборгованість, а також виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які перераховано на відповідні рахунки державного бюджету. Однак їй було повідомлено про неможливість вжити заходів з припинення чинності арешту майна боржника, в зв`язку з закінченням термінів зберігання завершеного виконавчого провадження та його знищенням.В зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про припинення арешту майна боржника.

Посилаючись на те, що існування накладеного арешту на належне нерухоме майно в межах фактично виконаного на сьогодні виконавчого провадження, яке завершене та знищене, позбавляє позивача можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, позивач вважає, що єдиним правовим способом захисту її прав відповідно до положень ст.16 ЦК України та ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» буде зняття в судовому порядку арешту з належного нерухомого майна та виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року було відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року було замінено відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на належного відповідача Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав заяву, в якій зазначив, що не є відповідачем по даній справі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи без самостійних вимог Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу №79 від 13.10.2001р. який визнаний рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.08.2007 р. дійсним, на праві спільної часткової власності належить 7/10 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів вбачається, що на нерухоме майно позивача був накладений арешт на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 15017089, виданої 10.11.2009 р. заступником начальника відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції Пухтій С.М. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 . Обтяжувач: відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції. Зареєстровано 10.11.2009р. за номером запису про обтяження 17225016. Також внесені відомості в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9233719, 10.11.2009р. реєстратор: Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі заяви відділу ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції.

При зверненні позивача до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо результатів виконавчого провадження 15017089, в межах якого був накладений арешт, було зазначено на виконанні в відділ ДВС перебувало зазначене виконавче провадження, за яким виконанню підлягав виконавчий лист у справі №1-197/09, виданий 25.08.2009р. Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь державного бюджету штрафу в розмірі 2000 грн. 30 грудня 2011 року вказане виконавче провадження було завершене з підстав, не пов`язаних з фактичним виконанням рішенням суду. Однак позивачем в рахунок виконання рішення суду в повному обсязі сплачено на рахунок з обліку депозитних сум відділу заборгованість, а також виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, які перераховано на відповідні рахунки державного бюджету.

Позивачу було також повідомлено, що на сьогоднішній день неможливо вжити заходів з припинення чинності арешту майна, в зв`язку з закінченням термінів зберігання завершеного виконавчого провадження та його знищенням.

Першою статтею Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частинами 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України).

Аналогічна норма закріплена в статті 321 ЦК У країни.

Відповідно до положень статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Оскільки наявність запису в Реєстрі про арешт майна, в межах виконавчого провадження, яке фактично виконане та насьогодні знищене, порушує права власності позивача, то остання має право на звернення до суду про усунення перешкод у користування своїм майном.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

У грудні 2011 року чинними були норми Закону України від 21.04,1999 № 606-Х1У «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 75 Закону № 606, рішення щодо стягнення штрафу та конфіскації майна підлягають виконанню у порядку, встановленому цим Законом.

Як зазначено у статті 57 Закону № 606 арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: 1) винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; 2) винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах і на зберіганні в банках або інших фінансових установах; 3) винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; 4) проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження

Так відповідно до частини 1 та 2 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 20 грудня 2011 року станом на час завершення виконавчого провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

В 2016 році Закон України «Про виконавче провадження» викладено в новій редакції.

У частині четвертій статті 59 Закону № 1404 вказано, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону № 1404).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження; повернення виконавчого документа стягувачу; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Із завершенням виконавчого провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення виконавчої процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Як вбачається з обставин справи арешт був накладений в межах виконавчого провадження, яке було закінчене в 2011 році з підстав, не пов`язаних з фактичним виконанням рішенням суду. В 2020 році борг погашений та сплачені всі виконавчі витрати та збори. Однак вирішити питання державним виконавцем щодо зняття останнім арешту з належного позивачу майна насьогодні неможливо, в зв`язку з його знищенням із-за термінів зберігання.

Однак наявність арешту на належне позивачу майно є порушенням його права на вільне користування та розпорядження своєю власністю, а тому позивач, як власник майна має право вимагати усунення порушення її прав на вказане майно шляхом зняття з нього арешту.

Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив

позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, треті особи без самостійних вимог Вознесенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про усунення перещкод в користуванні власністю шляхом зняття арешту з нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття обтяження виду арешт нерухомого майна, арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження №17225016 (спеціальний розділ) від 10.11.2009 року, підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 15017089, виданий 10.11.2009 року, обтяжувач: Відділ ДВС Вознесенського міськрайонного управління юстиції державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області.

Скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 9233719, 10.11.2009 р. реєстратор Миколаївська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 08 грудня 2020 року.

Суддя М.М. Ротар