Справа №639/90/20
Провадження №2-о/639/18/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності права власності частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова в порядку окремого провадження із заявою, зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 , в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити той факт, що громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Харківським РВ ГУДМСУ в Харківській області 12.07.2014 року) належить на праві власності 19/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , враховуючи наступне.

Цивільні справи розглядаються судом виключно в порядку, встановленому ЦПК України, яким в тому числі встановлено вимоги до форми та змісту заяви, з якою особа має право звернутись до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Посилаючись на відсутність спору про право заявник ОСОБА_1 просить в порядку окремого провадження встановити факт належності йому частини нерухомого майна на праві власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.392 ЦК України право власності визнається в судовому порядку шляхом пред`явлення позову.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Заявник ОСОБА_1 у своїй заяві просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Харківським РВ ГУДМСУ в Харківській області 12.07.2014 року) належить на праві власності 19/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 .

Разом з тим постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2015 року, доданою ОСОБА_1 до своєї заяви, приватний нотаріус відмовив ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лукашенко Ж.В. 17.01.2008 року за реєстровим № 51, на спадкове майно (19/100 ч. комунальної квартири АДРЕСА_1 ) після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме, документи, що підтверджують місце відкриття спадщини та документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно і, відповідно до чинного законодавства, спадкоємцю не може бути видано свідоцтво про право на спадщину без наявності підтвердження цих фактів.

Тобто, з матеріалів заяви вбачається, що між заявником та заінтересованою особою існує спір з приводу права власності на одне і те ж нерухоме майно - 19/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, оскільки із заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту належності права власності частки квартири вбачається спір про право, суд приходить до висновку, про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Згідно з квитанцією № 0.0..1 від 09.01.2020 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Відтак, сплачена сума судового збору підлягає поверненню заявнику разом з матеріалами заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст.ст. 133, 260, 261, 293, 315, 353 ЦПК України, ст. 128 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту належності права власності частки квартири відмовити.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплачений за квитанцією № 0.0..1 від 09.01.2020 року судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Баркова