Єдиний унікальний номер справи 235/7847/19
Номер провадження 2/235/217/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Фоміної Т.Ю.,

представника відповідача: Бушинської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (професійне захворювання), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» грошову суму у розмірі 90000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська». Робота на підприємстві є небезпечною та шкідливою для здоров`я, оскільки це постійний контакт із шкідливими речовинами, пилом та контрастними температурами. Здійснення такої трудової діяльності створює підвищену вірогідність спричинення шкоди здоров`ю працівника із-за неможливості підвищеного контролю людини за вказаними умовами і чинниками. Час роботи на підприємстві став причиною виникнення та розвитку у ОСОБА_1 професійних захворювань, а саме хронічна попереково-крижова радикулопатія, хронічний бронхіт. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.09.2019 року професійні захворювання позивача виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого промислового фактору (фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил). За результатами медичного освідчення в медико-соціальній експертній комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60 % (за хворобою радикулопатія - 35 %, за хворобою бронхіт - 30 %). Саме за встановленням вказаного відсоткового ступеню втрати професійної працездатності ОСОБА_1 просить стягнути з «ДП «ВК «Краснолиманська» моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність, має серйозні порушення здоров`я із стійкими розладами функцій організму, обумовленими наслідками професійних захворювань, все це призвело до порушення звичного способу його життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації, неможливості продовження активного особистого життя, порушення нормальних життєвих зв`язків; позивач вимушений тривалий час витрачати на відвідування лікувальних установ, проходячи курси лікування (амбулаторно і стаціонарно), неодноразові обстеження, консультації у фахівців охорони здоров`я позбавляє позивача можливості домашнього затишку, обмежує спілкування з близькими, що також негативно впливає на душевний та емоційний стан. За станом здоров`я позивач не міг продовжувати роботу у шахті, тому вимушений був звільнитися, що в свою чергу позначилося на матеріальному становищі, з втратою джерела доходу у виді заробітної плати позивач позбавлений можливості повноцінно забезпечувати як особисті так й сімейні потреби. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 90000,00 гривень.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час проведення судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України, на виклик не з`явився, надав в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представником Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» Бушинською Є.В. (діюча на підставі довіреності) на позовну заяву подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів наявності протиправних дії (поведінки) відповідача, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з втратою 60 % професійної працездатності, чим викликано моральні страждання. Укладаючи з позивачем трудовий договір відповідно до ст. 29 КЗпП України йому було роз`яснено під особистий підпис права та обов`язки, про характер та умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров`я. В свою чергу, відповідачем проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб - попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди в процесі виробничої діяльності, при цьому ніяких скарг щодо незадовільного стану здоров`я позивача не зафіксовано. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Також, у відзиві зауважено, що за весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не звертався в службу охорони праці та медично-оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією. За таких обставин, вимоги щодо настання відповідальності за спричинену моральну шкоду є необґрунтованими. Крім того, позиція представника відповідача по суті справи базується на відсутності висновку медичних органів (лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії) з чітким фіксуванням факту спричинення позивачу моральної шкоди. Сумнівним, на думку представника відповідача, є посилання позивача на суттєвість зміни режиму та стану життя в зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, - оскільки позивачем не доведено наявного на час розгляду справи факту невідновного ушкодження здоров`я та стійкої втрати професійної працездатності, а встановлена позивачу 3 група інвалідності виражається помірними та незначними розладами, та не виключно, що може бути відновлена під впливом лікування та реабілітаційних заходів. Звернута ОСОБА_2 увага суду й на те, що позивач обґрунтував моральну шкоду виключно словами та в супереч ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. 4, п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння моральної шкоди на суму 90000,00 гривень. Загалом представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог з причини необґрунтованості та недоказовості.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», в період часу з 14.11.1994 року по 26.04.2010 року, з 02.11.2010 року по 18.09.2013 року, з 07.10.2014 року по 15.08.2017 року позивач працював гірничим робітником очисного забою пілземним 5 розряду з повним підземним робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП (підтверджено копією паспорта - а.с. 12-14).

25 червня 2019 року Центральною лікарсько-експертною комісією Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці Національної академії медичних наук України» видано повідомлення про наявність вперше виявлених професійних захворювань у ОСОБА_1 : хронічна попереково-крижова радикулопатія праворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним, больовим синдромом; хронічний бронхіт ІІ ступеню, фаза затихаючого захострення, прикореневий та нижньодольовий пневмофіброз (а.с. 26).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 03.09.2019 року комісією з залученням головного спеціаліста відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області, завідувача сектору профілактики страхових випадків - страхового експерта з охорони праці Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, профпатолога КНП «Добропільська лікарня інтенсивного лікування», заступника директора з охорони праці ДП «ВК «Краснолиманська», начальника зміни з охорони праці ДП «ВК «Краснолиманська», голови профспілки ДП «ВК «Краснолиманська» - професійні захворювання у позивача ОСОБА_1 виникли в зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємстві вугільної промисловості - ДП «ВК «Краснолиманська»; вплив шкідливого фактору - фізичне навантаження, робоча поза, несприятливий мікроклімат, пил, - за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться шкідливих та важких (а.с. 16-19).

Згідно виписок із медичної карти стаціонарного хворого позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні терапевтивного відділення комунального закладу охорони здоровья «Добропільська лікарня інтенсвного лікування»:

- з 12.12.2016 р. по 23.12.2016 р.: діагноз - хронічне обструктивне захворювання легень; скарги - кашель, дискомфорт, хрипи, біль в грудній клітині, віддишку при фізичному навантаженні (а.с. 20);

- з 26.12.2016 р. по 03.01.2017 р.: діагноз - хронічний попереково-крижовий радикуліт, хронічний бронхіт в стадії ремісії; скарги на біль в спині, яка посилюється при нахилах, обмеження в активних та пасивних рухах (а.с. 21);

- з 19.04.2017 р. по 04.05.2017 р.: діагноз - хронічний радикуліт з вираженим больовим, правобічним корінцевим синдромом з порушенням фукції хребта і ходи, хронічний обструктивний бронхіт; скарги на виражені болі в спині, що посилюються при нахилах, що іррадують в праву ногу, обмеження активних і пасивних рухів, сухий кашель і задишку при ході (а.с. 22);

- з 21.12.2017 р. по 02.01.2018 р.: діагноз - хронічний обструктивний бронхіт, дифузний пневмосклероз, легенева недостатність, хронічний попереково-крижовий радикуліт; скарги на кашель, дискомфорт у грудній клітці, задишку при фізичному навантаженні, при підйомі на 4-5 поверх, болі в грудній клітці, слабкість, хрипи в грудній клітині, болі у поперековій області хребта (а.с. 23);

- з 09.02.2018 р. по 19.02.2018 р., - з 08.05.2018 р. по 17.05.2018 р.: діагноз - хронічний попереково-крижовий радикуліт з вираженим больовим, мязово-тонічним правобічним корінцевим синдромами зі статико-динамічними порушеннями функції хребта, хронічний обструктивний бронхіт; скарги на виражені болі в спині, що посилюються при нахилах, що іррадують в праву ногу, обмеження активних і пасивних рухів в поперекову відділі хребта, сухий кашель і задишку при ході (а.с. 24).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 623 від 02.07.2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці НАМН України» з 11.06.2019 р. по 02.07.2019 р., діагноз - хронічний бронхіт, хронічна попереково-крижова радикулопатія; скарги на кашель з періодичним виділенням мокроти, задишка при помірному фізичному навантаженні, болі за грудиною, болі в попереку, загальна слабкість, втомлюваність; рекомендації: протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, токсичних речовин, із значним фізичним навантаженням, диспансерний нагляд у профпатолога (а.с. 26)

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 вперше оглянутий в Обласній профпатологічній медико-соціальній експертній комісії та встановлено ступінь ступень професійної працездатності за професійним захворюванням хронічна попереко-крижова радикулопатія - 30 % безстроково, хронічний бронхіт - 30 % безстроково (а.с. 15). Позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендоване медикаментозне лікування, санаторно-курортне оздоровлення, що підтверджено довідкою МСЕК серійний номер 12 ААА № 087527 (а.с. 15).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.09.2019 року вбачається, що підприємством, з яким позивач перебував в трудових відносинах, та на якому отримав захворювання з втратою 60 % професійної працездатності є Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», відповідач по справі.

Згідно п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання - професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - шахта «Стаханова», ТОВ «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська», позивач підпадав під вплив шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу у рівнях та концентраціях, параметри яких перевищували допустимі норми (а.с. 16-19). В судовому засіданні не добуто доказів про те, що позивач захворів професійним захворювання під час роботи на ТОВ «Краснолиманське», шахта «Стаханова». Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зафіксовано, що саме на ДП «ВК «Краснолиманське» допущено зазначені порушення законодавства про охорону праці (п. 18 Акту).

Суд вказує на помилковість доводів представника відповідача про те, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я. Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.09.2019 року вказано висновок про наявність шкідливих умов праці: пил переважно фіброгенної дії, вугільно-породний при вмісті вільного діоксину кремнію до 5 % - фактична величина 95,4 мг/м.куб. при нормативному значенні 10 мг/м.куб; тривалість дії упродовж зміни - 100 %; фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 76,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт, при фізичному динамічному навантаженні (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 182,1 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, робоча поза - знаходження у нахиленому положенні 65 % часу зміни при нормативному значенні до 25 % часу зміни (а.с. 18). Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача про те, що позивачем не доведено наявність причинного зв`язку між спричиненою моральною шкодою та діями ДП «ВК «Краснолиманська». Так, згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії клініки професійних захворювань Акт розслідування хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК, виписки із медичної картки стаціонарного хворого - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Більш того, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 03.09.2019 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, провину позивача не встановлено.

Суд вважає, що з причини розвитку професійних захворювань, позивач ОСОБА_1 зазнав фізичну біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення.

Не заслуговують на увагу також посилання відповідача на те, що позивач за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, правом на пільгове пенсійне забезпечення та іншими компенсаціями, які надаються в порядку визначеному законодавством. Суд зазначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, що узгоджується з положенням ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про охорону праці».

По суті інших доводів представника відповідача (недоведеність позивачем факту існування на час розгляду справи невідновного стійкого ушкодження здоров"я, відсутність даних, що позивачем дотримуються приписи лікарів, та рекомендації про проходженні курсів відновлювалюючого лікування, недоведеність моральних страждань з огляду встановлення 3 групи інвалідності, яка у відповідності до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затв. Постановою КМУ № 1317 від 03.12.2009 р. встановлюється у разі функціональних порушень в організмі помірної важкості, в зв`язку з чим позивач не обмежений здійснювати трудову діяльність), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів зазнав професійних захворювань (радикулопатія, бронхіт) із втратою професійної працездатності ступенем 60 %, що, на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних (згідно позову: задуха навіть при помірному виконанні побутової роботи, частий кашель, біль при різких рухах, біль при фізичному навантаженні) та душевних страждань позивача (порушення нормального перебігу життя, втрата виробничих здібностей, обмеження через частий кашель обмежує спілкування з оточуючими), ступінь втрати професійної працездатності, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 40000,00 гривень.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з Державного акціонерного товариства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків (нещасний випадок на виробництві) задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків грошову суму 40 000 (сорок тисяч) гривень.

В іншій частині позову - відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 354, 355 ЦПК України та відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, - до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини рішення надруковано в нарадчій кімнаті, оголошено учасникам процесу в судовому засіданні.

Дата складання повного тексту рішення суду - 08.01.2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», , юридична адреса: Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9

Суддя: