Провадження № 2-з/761/824/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

09.10.2019 позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано для розгляду судді Рибаку М.А. 10.10.2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 05.09.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 59964722 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, що згідно з відомостями зазначеними в постанові становить 524008, 37 грн. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису від 13.08.2019 року № 1795 вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою О.А.

Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позивачем подано відповідний позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно із поданням позову, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити виконавче провадження № 59964722 від 05.09.2019 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним догвоором, що згідно з відомостями, які вказані в постанові становить 52408,37 грн., відкрите приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною на підставі виконавчого напису від 13.08.2019 року № 1795, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатолівною на час розгляду в суді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 11.10.2019 року заяву про забезпечення позову було повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 03.12.2019 року ухвалу суду від 11.10.2019 року було скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно постанови Київського апеляційного суду від 03.12.2019 року продовжуючи розгляд справи, суду першої інстанції необхідно надати повну і всебічну оцінку доводам, зазначеним в клопотанні ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження, з точки зору їх відповідності ст. 151 ЦПК України, та можливості застосування виду забезпечення позову, на якому наполягає позивач, із урахуванням ч. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яким передбачено, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, а позивач просить зупинити виконавче провадження на підставі ч. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Також відповідачем у справі було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду від 15.10.2019 року у зв`язку з чим матеріали справи було направлено до суду апеляційної інстанції.

Матеріали цивільної справи були передані для розгляду судді Рибаку М.А. 08.01.2020 року.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відкрите виконавче провадження грубо порушує права позивача, оскільки виконавчий напис від 13.08.2019 року № 1795 вчинено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу незаконно, з грубим порушенням законодавства та має бути скасованим.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать, зокрема: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Питання про зупинення виконавчого провадження відповідно до статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" належить до виключної компетенції виконавця.

Так, згідно із ч. 1 ст. 34 згаданого Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Проте, представник позивача не просить зупинити стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується в судовому порядку, а ставить перед судом питання про зупинення виконавчого провадження, що не є повноваженнями суду.

Таким чином, захід, який просить застосувати представник позивача, а саме: «зупинити виконавче провадження» не узгоджується з передбаченим п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а відтак, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК