Повадження № 2/638/4923/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Рассохи В.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що він є громадянин В`єтнаму. 16 липня 2008 року він звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 6 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як чоловік іммігрантки. 23 липня 2008 року позивачу видана посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії якої - безстроково.

30 травня 2019 року рішенням ГУ ДМС України в Харківські області ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання в Україні з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 у зв`язку із обміном.

25 червня 2019 року до ГУ ДМС України в Харківській області надійшло повідомлення з ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянкі В`єтнаму ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружині позивача) та її сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в України, виданий 03 липня 2006 року.

Рішенням Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківський області № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та, як наслідок, скасовано посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року та № 900012040 від 30 травня 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, по справі № 520/10803/19 позов громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати. Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Також, позивач зазначає про те, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача, зокрема прийняттям Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 29 липня 2019 року протиправного рішення № 04/1-341632 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , скасування посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 23 липня 2008 року та посвідки № НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року, позивач тривалий час позбавлений можливості здійснювати та користуватися в повній мірі своїми законними правами, як особа, яка постійно проживає на території України, не має можливості працювати, щоб забезпечити гідний рівень життя своєї родини. За наслідками протиправного рішення відповідача, позивач змушений звернутись до адвоката. за правовою допомогою, що призвело до понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджено судовим рішенням. Також, позивач позбавлений можливості в оформленні банківського рахунку та банківської карти для виплат щодо отримання переведених коштів, необхідних для належного утримання родини, зокрема, придбання на період карантину продуктів харчування, засобів особистої гігієни та захисту від інфекції «коронавірус COVID -19», та у разі необхідності, лікування хвороби - придбання ліків. Отже, протягом тривалого часу позивач не мав можливості звернутися до банківської установи для отримання коштів, знаходився у нервовому психологічному стані, оскільки скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання надає підстави для складання відповідачем відносно позивача протоколу про здійснення ним адміністративного правопорушення на притягнення до відповідальності із наслідками видворення за межі України. Моральна шкода виразилась у душевних стражданнях, переживанні, стресі та відчутті невизначеності з причини протиправних дій та рішень, що призвели до неможливості реалізувати та захистити права позивача, беручи до уваги вік, національність та стан здоров`я.

Позивач просив суд стягнути з Головного Управління Державної Міграційної служби України в Харківський області на користь громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 в наслідок прийняття протиправного рішення № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року моральну шкоду у сумі 10000 грн

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що посвідка на постійне проживання весь час залишалась у позивача, Головним управлінням ДМС України в Харківській області не вилучалась та не знищувалась.

Також, відповідач посилається на те, що його рішенням про скасування дозволу на імміграцію позивачу не було завдано останньому фізичного болю та страждань, будь-яких ушкоджень здоров`я або каліцтва. Відповідач не допускав протиправної поведінки щодо позивача, у зв`язку з якою він міг би зазнати душевних страждань. Будь-якого пошкодження чи знищення майна позивача, в результаті яких він міг зазнати душевних страждань не відбувалось. Ніяким чином не допускалось приниження честі та гідності позивача, а також його ділової репутації. Позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, відсутні будь-які докази душевних страждань та негативні психічні наслідки.

В судовому засіданні представники позивача позовну заяву підтримали, просили задовільнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянин В`єтнаму.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 520/10803/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 520/10803/19 залишено без змін.

У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною першою статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року по справі № 520/10803/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року.

Отже, преюдиційним судовим рішенням встановлено протиправність рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 04/1-341632 від 29 липня 2019 року про скасування громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, скасування посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 23 липня 2008 року та посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 30 травня 2019 року, тому зазначена обставина не підлягає доказуванню у цій цивільній справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Предметом позову у цій справі є стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Управління Державної міграційної служби України в Луганській області

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд приймає до уваги висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року щодо суб`єктного складу учасників справи у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, а саме залучення до участі у справі в якості відповідача державу як учасника цивільних правовідносин.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зроблено висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Таким чином, оскільки позивачем у цій справі заявлено позов про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади, то належним відповідачем у цій справі є держава Україна як учасник цивільних відносин.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив відповідачем Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 зазначено, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень. Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Згідно ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч. 4 ст. 51 ЦПК України).

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів або замінювати первісного відповідача належним відповідачем, та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі в судове засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звертаючись до суду із позовом не зазначив відповідачем державу Україна в особі відповідних органів та клопотань у передбачений ЦПК України спосіб і строк про залучення до участі у справі в якості відповідача державу Україна як учасника цивільних відносин ні позивач, ні його представники, які приймали участь у розгляді справи, не заявляли.

Оскільки, дана справа в силу вимог закону є малозначною, тому розгляд цієї справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження.

До початку першого судового засідання ні позивачем, ні його представником не було заявлено клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача, як то передбачено положеннями ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України. Суд же позбавлений можливості без відповідного клопотання позивача або його представника, поданого у передбачений ст. 51 ЦПК України строк, самостійно заміняти первісного відповідача належним відповідачем або залучати до участі у справі співвідповідача.

Отже, ні позивачем, ні його представником не заявлялось у строки, передбачені ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, клопотання про залучення відповідачем державу України.

Також, під час розгляду справи в судовому засіданні представники позивача зазначали щодо незаконності рішення відповідача суб`єкта владних повноважень. Дані пояснення зафіксовані звукозаписувальним технічним записом.

Зазначені обставини свідчать про те, що представники позивача, які приймали участь у розгляді справи, наполягали на відшкодування моральної шкоди з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, тобто за рахунок органу державної влади, що не відповідає положенням ст. 1173 ЦК України.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачем позов заявлений до неналежного відповідача.

Оскільки позивач пред`явив позов до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, яке є неналежним відповідачем, із клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі співвідповідача позивач та його представник не звернулись у строки та в порядку, передбаченому діючим цивільним процесуальним законодавством, а суд не наділений повноваженнями самостійно залучати до участі у справі співвідповідача або заміняти первісного відповідача належним відповідачем, тому суд приходить до висновку, що Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки вимоги заявлено не до того відповідача, який має відповідати за цим позовом, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом до належних учасників справи, а саме держави Україна з вимогою про відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів держави, тому його право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не порушено.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, , місцезнаходження якого за адресою: м. Харків, вул. Римарська, буд. 24, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2020 року.

Суддя І.П. Латка