ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9109/20 Справа № 0417/2-4360/2011 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "АкцентБанк", ОСОБА_1 простягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И ЛА:

В жовтні 2011 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору № KIO0GK00830365 від 31січня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 32 511,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 січня 2017 року. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за Договором виступає іпотека квартири, згідно з Договором іпотеки квартири від 31 січня 2007 року. Також зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, ПАТ «Акцент-банк» зобов`язалося солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року, розмір відповідальності 200 грн. 00 коп. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконала, тому станом на 19 серпня 2011 року утворилась заборгованість в сумі 46 029,97 дол. США, яку позивач просив суд стягнути, з яких: 26 927,11 дол. США заборгованість за кредитом; 10 137,11 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 582,20 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 7 389,49 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року, яка станом на 19 серпня 2011 року склала, 37064,28 дол. США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 серпня 2011 року складає 295402 грн. 31 коп., та складається з заборгованості за тілом кредиту - 26 927,11 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом -10 137,17 дол. США.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 ПАТ «Акцент Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 200,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не виконала зобов`язань за кредитним договором, тому вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 26 927,11 дол. США та заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10 137,11 дол. США. є законними, доведеними та підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги щодо стягнення пені документально не обґрунтовані, а нарахування банком комісії за користування кредитом суперечить вимогам положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні пені та комісії по кредиту, помилково керувався лише висновком експертів та не прийняв до уваги наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та заборгованості по комісії за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність судового рішення в цих межах.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а його правонаступником, у свою чергу, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 32 511,00 дол. США зі сплатою за користування ним процентів 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 січня 2017 року.

Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири, згідно з Договором іпотеки квартири від 31 січня 2007 року (т.1 а.с.24,25).

Також вимоги до відповідача ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Відповідно до договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, ПАТ «Акцент-банк» зобов`язалося солідарно з боржником відповідати перед банком за виконання зобов`язань за кредитним договором № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року, розмір відповідальності 200 грн. 00 коп. Строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом п`яти років ( т.1 а.с.8).

За змістом п. 1.1 кредитного договору № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, визначений в п.7.1 Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, проценти, винагорода, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, визначені у розділі 7 Договору.

Згідно з п.7.1 кредитного договору № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року Банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 31 січня 2007 року по 31 січня 2017 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 32 511,00 дол. США на наступні цілі: придбання нерухомості у розмірі 29300 дол. США, а також у розмірі 3211,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбаченому п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту щомісяця.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007 року при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору Банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2018 року у справі призначена судова економічна експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертизи Міністерства юстиції України. На вирішення експерта поставлені наступні питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості наданий ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам укладеного між сторонами спору кредитного договору № KІО0GK00830365 від 31 січня 2007 року та розрахунковим документам щодо видачі кредиту; чи відповідає метод нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за кредитним договором № KІО0GK00830365 від 31 січня 2007 року вимогам Положення про кредитування банку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року за клопотання судового експерта витребувано від ПАТ КБ «ПриватБанк» додаткові докази по справі, а саме: виписки Банку з усіма балансовими аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника ОСОБА_1 за Кредитним договором KІО0GK00830365 від 31 січня 2007 року з урахуванням змін та доповнень до нього, в тому числі: за рахунками з обліку строкової та простроченої заборгованості основного боргу за кредитом, нарахованих сум строкових та прострочених процентів, суми сплачених/списаних всіх видів штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за Кредитним договором за період з початку його дії станом на 19 серпня 2011р.; детальний розрахунок відсотків за користування кредитними коштами та пені, згідно з кредитним договором № KІО0GK00830365 від 31 січня 2007 року; Методика (із зазначенням формули) за якою у розрахунку заборгованості визначено суму заборгованості за кредитом, на яку нараховуються відсотки, період нарахування, залишок заборгованості за відсотками; Положення про кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк».

Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи №13106/13107/18-71 від 14 лютого 2019 року встановлено, що оскільки в матеріалах, наданих на дослідження, відсутні та на клопотання експертів не надані виписки по обліку заборгованості ОСОБА_1 щодо нарахування та сплати пені за період з 31 січня 2007 року по 19 серпня 2011 року, наявний в матеріалах справи розрахунок за кредитним договором № KІО0GK00830365 від 31 січня 2007 року станом на 19 серпня 2011 року в частині суми заборгованості по сплаті пені документально не обґрунтований.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором з підстав недоведеності її розміру.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 1 582,20 дол. США, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України).

За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається.

Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми комісії.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у стягненні пені та комісії по кредиту, помилково керувався лише висновком експертів та не прийняв до уваги наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно п.4.1 кредитного договору № KIO0GK00830365 від 31 січня 2007, пеня обчислюється і стягується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов`язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунком позивача, пеню обчислено у доларах США за весь період прострочення та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України на дату звернення із позовом.

Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх вимог, колегія суддів не може перевірити та встановити порядок і строк нарахування пені, оскільки кредитним договором встановлено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами, що передбачає відповідальність за кожне порушення строку внесення такого чергового платежу. Наданий розрахунок, всупереч вимогам ст.80 ЦПК України, не містить достатньої інформації щодо предмета доказування.

Інших рохрахунків позивачем надано не було в порушення вимог ст.81 ЦПК, що позбавляє колегію суддів можливості встановити обставини щодо яких виник спір, при цьому суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Висновки суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування банком комісіі за користування кредитом, відповідають позиції Верховного Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, які визнали умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.М. Пищида