ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9395/20 Справа № 175/3442/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 встановивши наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього терміном 6 місяців наступні обов`язки: заборонити перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_2 протягом останніх шести місяців систематично застосовує до неї фізичне та психологічне насильство, часто знаходиться в стані алкогольного сп`яніння та є агресивним.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, яким йому заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 за її номером телефону НОМЕР_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто. В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між нею та ОСОБА_2 існує регулярне, жваве листування шляхом надіслання смс-повідомлення через додаток «Вайбер», в якому останній психологічно тиснув, застосовував нецензурну лайку, давав оцінку особистому життю ОСОБА_1 , а тому суд вважав за можливе застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у вигляді заборони йому здійснювати листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 за її номером телефону НОМЕР_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, строком на 6 місяців.

При цьому, відмовляючи у застосуванні обмежувального припису у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та заборони наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , суд виходив з відсутності на те правових підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що вона постійно зазнає фізичного болю, вимушена проживати у нестерпних умовах вислуховуючи погрози та нецензурну лайку з боку колишнього чоловіка.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2017 року був розірваний.

Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказує, що протягом останніх 6 місяців потерпає від психологічного домашнього насильства з боку колишнього чоловіка, яке не в змозі терпіти. Це погрози різного характеру, постійне вчинення ОСОБА_2 сварок, які здебільшого відбуваються в присутності дітей. 29 серпня 2020 року ОСОБА_5 вчинив щодо ОСОБА_1 фізичне насильство, яке виразилось у заподіянні їй тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона звернулася в поліцію. Окрім цього, ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 вчинює психологічне насильство шляхом образ та погроз, нецензурної лайки висловленої на її адресу, а також надсилання смс-повідомлень з погрозами засобами телефонного зв`язку. Вважає, що на даний час існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_2 та настання більш тяжких наслідків для психічного, а можливо і фізичного її здоров`я.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Необхідною умовою для застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що підлягає доказуванню.

Встановивши, що між сторонами дійсно існує міжособистісний конфлікт, в результаті якого заявник зазнає психологічного насильства, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_2 здійснювати листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 за її номером телефону НОМЕР_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, строком на 6 місяців, так як між сторонами дійсно існує регулярне, жваве листування, в якому ОСОБА_2 психологічно тиснув, застосовував нецензурну лайку, давав оцінку особистому життю ОСОБА_1 ..

При цьому, суд першої інстанції вірно вказав, що ОСОБА_2 як батько має право на участь у вихованні та утриманні своїх дітей, а порушення його батьківського права на побачення, виховання, догляді дітей є не припустимим в даному випадку, так як сторони проживають за однією адресою.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2 алкогольними напоями не зловживає, на обліку у психіатра не перебуває та до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства в сім`ї не притягувався, повністю утримує будинок (сплачує комунальні послуги) та дітей (сплачує кошти за навчання, відпочинок), а також приймаючи до уваги, що самі по собі сварки ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , а також інші конфліктні ситуації, які виникають під час зустрічей не можуть кваліфікуватись як домашнє насильство у формі психологічного насильства, а тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що обмежувальний припис у вигляді: заборони перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та заборони наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , не може бути застосований до ОСОБА_2 .

Доводи ОСОБА_1 в скарзі про те, що вона постійно зазнає фізичного болю, вимушена проживати у нестерпних умовах вислуховуючи погрози та нецензурну лайку з боку колишнього чоловіка, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко