Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/398/20
Провадження № 2/670/210/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Потапова О.О.,

з участю секретаря Кушнір О.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та примусове виселення,-

ВСТАНОВИВ:

У Віньковецький районний суд звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та примусове виселеннявідповідачів із будинку.

Позивач зазначає, що він є власником будинку АДРЕСА_1 . Його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстроване у Віньковецькому МКП "Інвертарбюро» .

Протягом останніх двох років позивач не має змоги користуватись своєю власністю, так як відповідачі чинять йому перешкоду. Вони погрожують йому фізичною розправою, змінили вхідні замки до житлового

будинку та господарських будівель і споруд, не допускають його до господарства, чинять інші перешкоди.

Його звернення до відповідачів із проханням добровільно знятись з реєстрації та виселитись з будинку останні ігнорують.

В судовому засіданні представник позивача підтримала висунуті вимоги, просить примусово висилити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із житлового будинку АДРЕСА_1 . Наголошує на тому, що відповідачі чинять перешкоди в користуванні домоволодінням ОСОБА_5 , який хоче продати будинок. Він не бажає примирення з ними.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 заперечували проти позову. ОСОБА_2 повідомила, що з дитинства жила у вказаному будинку, який побудували її батьки і участь в його будуванні вона приймала особисто. Вона доглядає за будинком і не чинить батькові перешкоди, а той, коли нап`ється виганяє її з сином із будинку. В будинок вона перейшла жити більше року тому, оскільки чоловік вигнав їх зі свого будинку, а батько останнім часом живе в с. Майдан Олександрівський і не нуждається в житлі. Їм нема куди іти. Вони намагались домовитись із позивачем, відвідували його в лікарні, але той їх вигнав і сварився на них.

Законний представник відповідачів послалась на практику Європейського Суду з прав людини, наголосивши, що не допускається виселення особи з будинку без надання відповідачам іншого житла, що виселення є надмірним втручанням з боку держави в права відповідачів. Звернула увагу суду на те, що позивач вибрав неефективний спосіб захисту прав у виді усунення перешкод в користуванні житлом, оскільки донька і внук є членами його сім`ї і мають право на проживання, навіть тоді, коли перестають бути членами його сім`ї. Рапорт поліцейського є неналежним доказом в силу ст.77 ЦПК України, оскільки не входить до предмету доказування, а Акт про перешкоди депутатом складений в порушені ст. 19 Конституції України, тому його неможна брати до уваги в силу ст. 78 ЦПК України.

Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим, надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов задовольнити.

Заслухавши позицію сторін, свідка, дослідивши письмові докази слід вважати позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_2 є донькою, а ОСОБА_6 - онуком ОСОБА_5 . В 2018 році вони, за згодою відповідача, вселились і зараз проживають в будинку АДРЕСА_1 . Власником цього будинку, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 08.04.2019 року виданого Виконавчим комітетом Карачієвецької сільської ради є позивач (а.с. 10). В будинку зареєстрований позивач та відповідач ОСОБА_7 ( а.с.13).

Із повідомлення сторін позивач протягом останніх 5 років проживає в с. Майдан Олександрівський з особою, з якою веде спільне господарство, підтримує добрі стосунки в побуті. На момент розгляду справи він хворіє, переніс інсульт, перебував на стаціонарному лікуванні. За ним доглядає його співмешканка.

ОСОБА_2 значиться в довідці № 533 сільської ради с. Карачіївці як член сім`ї ОСОБА_5 , але фактично такою не являється, оскільки сімейні стосунки батько підтримує з іншою особою, з якою близько 5 років проживає в сусідньому селі.

Відповідачка повідомила, що проживала до вересня 2018 року зі своїм чоловіком та періодично навідувалась в будинок батьків, коли виникали конфлікти з чоловіком. В 2010 році померла її матір і батько заволодів будинком. 15 вересня 2018 року він пустив її і сина жити в цей будинок. Коли вживав спиртні напої, то приходив і вигонив їх з будинку, тому вона змінила замки на вході в дім, доступ до сараїв він має.

Тобто, з 2010 року (часу смерті матері) і до 15 вересня 2018 року (час вселення в будинок) вона не проживала з батьком і не жила в будинку батьків, тому втратила сімейний зв`язок з позивачем. З вказаного періоду і до моменту розгляду справи вона і її син не являються членами його сім`ї. Вони також не мають статусу колишніх членів сім`ї позивача, оскільки ОСОБА_8 жила зі своїм чоловіком сім`єю, а ОСОБА_9 жив в с. Зіньків з сторонньою особою сім`єю, а потім з батьками.

Із наведеного слідує, що позивачі не є колишніми членами сім`ї ОСОБА_5 , оскільки кожен з них до вселення в будинок АДРЕСА_1 мав свою сім`ю.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

В розумінні ст.6 СК України ОСОБА_8 не є дитиною ОСОБА_5 , оскільки досягла повноліття, а тому не є членом його сім`ї та вона з сином не відносяться до категорії «колишніх членів» сім`ї власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Із наведено слідує, що правовідносини між сторонами регулюються не житловим кодексом, Цивільним кодексом (главою 59 ЦК України) найм (оренда) житла , але письмовий договір між сторонами відсутній.

Вони втупили у фактичні договірні відносини, пов`язані із орендою житла, без укладання письмового договору.

Відповідачі користувались домоволодінням АДРЕСА_1 з вересня 2018 року. Вони вносять комунальні платежі за світло, використовують земельну ділянку, підсобні приміщення для корови, тому між ними і ОСОБА_5 існують фактичні орендні договірні відносини.

Згідно ч.3 ст. 810 ЦК України до договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Як вже зазначалось між сторонами усно укладено у вересні 2018 року договір найму житла в будинку АДРЕСА_1 . Недотримання сторонами письмової форми договору не свідчить про відсутність договору, проте сам факт укладання та оспорювання окремих частин договору необхідно доводити письмовими доказами, засобами аудіо та відеозапису. Рішення суду в таких випадках не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

Строк дії договору сторонами не визначено, письмова форма договору ними недотримана, тому, виходячи із приписів ст. 821 ЦК України суд вважає його укладеним на невизначений строк, встановлений цією нормою, тобто на п`ять років.

Хоча сторони не дотримались встановленої ст. 811 ч.1 ЦК України письмової форми договору, проте умови усного договору ними виконуються. Відповідачі оплачують комунальні послуги, працюють на земельній ділянці, а позивач надає їм житлове приміщення.

Факт чинення перешкод позивачу, пов`язаний зі зміною замків на вхідних дверях в жилий будинок знайшов підтвердження у судовому засіданні. Це визнала ОСОБА_2 , тому в силу ст. 82 ч.1 ЦПК України, він доказуванню не підлягає і посилання представника на неналежність Акта депутата та на недопустимість рапорту поліцейського, як доказів про вказану подію не впливає на правовідносини сторін.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визнає правом власності - право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Тобто ОСОБА_5 має право безперешкодно відвідувати свій будинок, а відповідно і мати ключі від його дверей, але з обмеженнями оговореними договором оренди.

Сам факт вчинення перешкод власнику доведений у судовому засіданні, але чи є ця обставина підставою для виселення відповідачів, виходячи із того, що законодавець визначив 5-ти річний строк дії цього договору, в якому не визначено цей строк? Ні. В цьому випадку для поновлення прав позивача слід зобов`язати відповідачів усунути перешкоди власнику у користуванні його житлом не шляхом виселення наймачів із будинку, а шляхом представлення власнику дублікату ключів відповідачами. Сторона позивача не довела, що ненадання ключів іншій стороні є умовою договору, яка слугує підставою для їх виселення. Така санкція в даному випадку є надзвичайно суворою мірою для відповідачів, оскільки їх протиправна поведінка виходить із дій самого позивача.

В даному випадку підставою визнання договору недійсним та виселення відповідачів може слугувати небажання сторони відповідача укласти письмову форми договору визначену ст. 811 ЦК України або недодержання ними його суттєвих умов договору оренди визначених ст. 810-1 ЦК України.

Згідно довідки Карачієвецької сільської ради № 232 від 03.08.2020 року ОСОБА_2 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вона неодноразово в судових засіданнях наголошувала, що доступ до господарських приміщень батько має, а замки змінила через те, що той приходив у стані сп`яніння до хати і бешкетував. Із наведеного слідує, що спосіб захисту обраний позивачем у виді виселення занадто жорсткий.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач довів факт перешкоди йому в користуванні житлом, що є підставою для поновлення його прав шляхом надання йому дублікату ключа.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача з кожного окремо слід стягнути судовий збір в розмірі 1/2 частини від 840,80 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Усунути перешкоди власнику домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом передачі ключів ОСОБА_5 від вхідних дверей цього домоволодіння його наймачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути на користь ОСОБА_5 : з ОСОБА_2 420,40 грн. судових витрат; з ОСОБА_3 420,40 грн. судових витрат.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Потапов