справа № 754/4208/20
головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором від 21 грудня 2010 року в розмірі 12294 грн 32 коп., з яких: 1 945 грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 532 грн 53 коп. - нарахованапеня; 754 грн 60 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України; 500 грн - штраф (фіксована частина), 561 грн 63 коп. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитний договір, внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла зазначена заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 рокупозов АТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2010 року - 1000 грн заборгованості за кредитом та 2102 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ "Приватбанк", в інтересах якого діє представник Крилова О.Л. звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач мотивує тим, що рішення місцевого суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду не надіслав.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить 12294 грн 32 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і указана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в укладеній між позивачем та відповідачем анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, процентна ставка не зазначена, в ній відсутні умови договору про встановлення пені і штрафу, а також позивачем недоведені доказами позовні вимоги про видачу відповідачу двічі кредиту на суму 1945,56 грн.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції у з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 21 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк.

У заяві позичальника від 21 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена. Разом з тим, до позову позивачем додана довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачкою (а.с. 24).

Таким чином є помилковий висновок суду першої інстанції про недоведеність обставини, що підтверджує досягнення у письмовому вигляді згоди між позивачем і відповідачкою про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічного висновку у подібній справі № 382/327/18-ц дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2020 року.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем до позову надано у суд першої інстанції виписку по рахунку за договором станом на 16 березня 2020 року (а.с. 16), яка відповідачкою не спростована та є належним доказом, що підтверджує наявність боргу та його розмір.

Такого ж висновку про те, що виписка по рахунку є належним доказом розміру заборгованості, дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18.

Таким чином, вимоги позову щодо стягнення 1945,56 грн заборгованості за тілом кредиту, 8 532,53 нарахованої пені та штрафу у сумі 500 грн (фіксована частина) і 561,63 грн (процентна складова) є доведеними належними доказами, не спростованими відповідачкою, тому судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні цих вимог позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для стягнення заявлених вимог щодо 754,60 грн заборгованості за відсотками, які нараховані на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України, колегія апеляційного суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти

за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Вимог щодо стягнення нарахованих на підставі ст. 1048, 1056-1 ЦК України позивач не заявив.

Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 754,60 грн позивач послався на ст. 625 ЦК України, тобто відсотки, передбачені законом. При цьому позивачем зазначено, що сторони у договорі, установили інший розмір процентів, який застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (86,4%), що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, та узгодження указаного розміру між сторонами підтверджено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", підписаної відповідачкою 21 грудня 2010 року.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ч. 2 указаної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даному випадку договором встановлений розмір процентів, який є відмінним від встановленого у ч. 2 ст. 625 ЦК України розміру.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України позивач указав, що відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", підписаної відповідачкою 21 грудня 2010 року, встановлено терміни погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; надав суду розрахунок нарахованих відсотків у сумі 754,60 грн на суму боргу 1945,56 грн та указав період, за який нараховано відсотки, а саме з 01 жовтня 2019 року по 12 березня 2020 року; розмір відсоткової ставки -86,4%. Таким чином, розмір заявленої до стягнення суми доведено належними доказами, що відповідачем не оспорено.

Отже позивачем доведено та відповідачем не спростовано наявність підстав для стягнення передбачених законом за прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора стосовно обов`язку сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, помилкове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн, що всього складає 5 255 грн. Витрати позивача по сплаті судового збору підтверджені відповідними платіжними дорученнями.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, рахунок № НОМЕР_2 ) суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2010 року у розмірі 12294 (дванадцять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 32 коп з яких: 1 945 (одна тисяча дев`ятсот сорок п`ять) грн 56 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 8 532 (вісім тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 53 коп. - нарахована пеня; 754 (сімсот п`ятдесят чотири) грн 60 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України; 500 (п`ятсот) грн - штраф (фіксована частина), 561 (п`ятсот шістдесят одна) грн 63 коп. - штраф (процентна складова) та 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана

Судді К. П. Приходько
С.О. Журба