ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/216/20 Справа № 188/1958/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ 7-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 14 грудня 2007 року, йому належав автомобіль марки MAZDA, модель 6, випуску 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина». 30 жовтня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запропонували йому допомогу у продажі його автомобіля, на що він погодився. 06 листопада 2008 року він видав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_1 на право користування та розпорядження його автомобілем, оскільки вони обіцяли йому продати цей автомобіль за вигідною ціною та передати йому виручені від реалізації кошти. Вони домовилися, що всі свої дії повірені будуть попередньо з ним узгоджувати. В той же день він передав автомобіль ОСОБА_3 , який у свою чергу передав його відповідачу. 19 листопада 2008 року він дізнався про те, що відповідач зняв автомобіль з реєстраційного обліку, відігнав в інший населений пункт і продав його, приховавши це від нього. З цих підстав 20 листопада 2008 року він відмінив довіреність, видану ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_1 , написавши відповідну заяву у нотаріуса, про що повідомив повірених та вимагав повернення отриманих від реалізації автомобіля коштів у сумі 25000 доларів США. У подальшому йому стало відомо, що автомобіль був проданий ОСОБА_1 за 19000 доларів США шляхом видачі довіреності на іншу особу. З цих підстав 27 листопада 2008 року він звертався до правоохоронних органів, однак у порушенні кримінальної справи було відмовлено за п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Відповідач ОСОБА_1 не повернув йому отримані від реалізації автомобіля кошти або належний йому автомобіль, тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти, які були виручені за автомобіль MAZDA, модель - 6, випуск - 2007 рік, реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина» у сумі 25000 доларів США, що еквівалентно 703000 грн. та 2000 грн. судового збору (а.с.2-4, 117-119)

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14 січня 2019 року, визнано поважними причини пропуску строку позовної давності і поновлено ОСОБА_2 строк позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, що були виручені за продаж автомобіля марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 р. шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, в розмірі 534280 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ відповідає сумі 19000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати в розмірі 3822 грн. 80 коп. (а.с.160-163, 171).

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення ( а.с. 207-208).

На заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 212-215).

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14 грудня 2007 року РЕВ 7-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, позивачу ОСОБА_2 належав автомобіль марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина» (а.с. 6).

Нотаріально посвідченою довіреністю серії ВМА 3419834 від 06 листопада 2008 року позивач уповноважив ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 укладати правочини щодо розпорядження належним йому автомобілем марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 р. шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина», за ціною та на умовах на власний розсуд. Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам, правом використання автомобіля за межами України і дійсна до 06 листопада 2018 року (а.с.5).

20 листопада 2008 року позивач відмінив зазначену довіреність, видану ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г. (а.с. 9).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що 19 листопада 2008 року він дізнався, що відповідач зняв автомобіль з реєстраційного обліку, відігнав в інший населений пункт і продав його, приховавши це від нього. Кошти від реалізації автомобіля йому не повернув (а.с.2-4, 117-119).

27 листопада 2008 року позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 30 грудня 2008 року, винесеною інспектором розшуку ВДАІ з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що в ході допиту ОСОБА_3 пояснив, що в кінці жовтня 2008 року він та ОСОБА_4 запропонували позивачу допомогу в продажі його автомобіля MAZDA, модель 6, на що позивач погодився. В листопаді 2008 року позивач надав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 та відповідачу на право користування та розпорядження його автомобілем. В цей же день автомобіль передали разом з документами відповідачу для продажу. Відповідач продав автомобіль МАZDА за 19000 доларів США, але гроші ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 не віддав. Опитаний відповідач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від нього в борг гроші. На початку листопада 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили його надати допомогу з продажу автомобіля МАZDА, модель 6, після реалізації якого він, ОСОБА_1 , отримає від останніх кошти, які він дав їм в борг. Він через своїх знайомих знайшов покупця на автомобіль, після чого в м. Павлограді на підставі довіреності, виданої позивачем йому та ОСОБА_3 , продав автомобіль МАZDA, модель 6 за 19000 доларів США шляхом видачі довіреності новому покупцю. Гроші за проданий автомобіль він передав знайомому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з вирахуванням боргу останніх (а.с. 10).

За повідомленням Павлоградського ЦНП, підпорядкованого ГУ МВС України в Дніпропетровській області, №65 від 22 січня 2014 року автомобіль марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 року шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, 11 листопада 2008 року знятий з обліку для реалізації по генеральній довіреності ВМА 419834 від 06 листопада 2008 року на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с. 72).

Згідно повідомлення Центру ДАІ 1406 (Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів м. Горлівка) при управлінні Державної автоінспекції ГУ МВС України в Донецькій області, автомобіль марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 року шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, 25 грудня 2008 року прибув з ВРЕР м. Павлограда. Цей транспортний засіб поставлений на облік ОСОБА_5 на підставі біржової угоди № 15903 від 23 грудня 2008 року. Після чого 02 квітня 2010 року транспортний засіб МАZDА 6 знятий з обліку для подальшої реалізації за заявою власника і поставлений на облік в Котовському ВРЕР в Одеській області (а.с. 77).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача ОСОБА_2 суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обгрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування нгорм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Згідно зі статтею 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Відповідно до ч.1 ст.1006 ЦК повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченні виконання договору доручення, зокрема він має негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 14 грудня 2007 року РЕВ 7-го MB ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, позивачу ОСОБА_2 належав автомобіль марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина» (а.с. 6).

Нотаріально посвідченою довіреністю серії ВМА 3419834 від 06 листопада 2008 року позивач уповноважив ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 укладати правочини щодо розпорядження належним йому автомобілем марки MAZDA, модель 6, випуск 2007 р. шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір «чорна перлина», за ціною та на умовах на власний розсуд. Довіреність видана з правом передоручення повноважень іншим особам, правом використання автомобіля за межами України і дійсна до 06 листопада 2018 року (а.с.5).

20 листопада 2008 року позивач відмінив зазначену довіреність, видану ОСОБА_3 та відповідачу ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву приватному нотаріусу Павлоградського міського нотаріального округу Дорошенко Л.Г. (а.с. 9).

27 листопада 2008 року позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів.

Із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 30 грудня 2008 року, винесеною інспектором розшуку ВДАІ з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району УМВС України в Дніпропетровській області, вбачається, що в ході допиту ОСОБА_3 пояснив, що в кінці жовтня 2008 року він та ОСОБА_4 запропонували позивачу допомогу в продажі його автомобіля MAZDA, модель 6, на що позивач погодився. В листопаді 2008 року позивач надав нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_3 та відповідачу на право користування та розпорядження його автомобілем. В цей же день автомобіль передали разом з документами відповідачу для продажу. Відповідач продав автомобіль МАZDА за 19000 доларів США, але гроші ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ОСОБА_1 не віддав. Опитаний відповідач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від нього в борг гроші. На початку листопада 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили його надати допомогу з продажу автомобіля МАZDА, модель 6, після реалізації якого він, ОСОБА_1 , отримає від останніх кошти, які він дав їм в борг. Він через своїх знайомих знайшов покупця на автомобіль, після чого в м. Павлограді на підставі довіреності, виданої позивачем йому та ОСОБА_3 , продав автомобіль МАZDA, модель 6 за 19000 доларів США шляхом видачі довіреності новому покупцю. Гроші за проданий автомобіль він передав знайомому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з вирахуванням боргу останніх (а.с. 10).

Звернувшись до суду 25 вересня 2013 року із вказаними позовними вимогами у даній справі, позивач посилався на те, що 19 листопада 2008 року він дізнався, що відповідач зняв автомобіль з реєстраційного обліку, відігнав в інший населений пункт і продав його, приховавши це від нього. Кошти від реалізації автомобіля йому не повернув (а.с.2-4, 117-119).

Обставини щодо продажу автомобіля ОСОБА_1 за 19000 доларів США визнані сторонами у справі, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Встановлено судом та не заперечувалося відповідачем, вказані кошти від проданого автомобіля не були повернуті позивачу.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у даній справі, пославшись на те, що позивач про порушення свого права вже знав з листопада 2008 року, а до суду із позовною заявою у даній справі звернувся - 25 вересня 2013 року (а.с. 24).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Позивачем не заперечувалося, що про зняття автомобіля відповідачем з реєстраційного обліку та переміщення його у інший населений пункт він дізнався 19 листопада 2008 року, та 20 листопада 2008 року він відмінив видану ним на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність.

У листопаді 2008 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та постановою від 30 грудня 2008 року, винесеною інспектором розшуку ВДАІ з обслуговування м. Павлограда та Павлоградського району УМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено у порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 Вказана постанова є чинною ( а.с.10).

Тобто, про порушення своїх прав позивачу ОСОБА_2 було достеменно відомо у листопаді 2008 року.

Із позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду - 25 вересня 2013 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

У клопотанні до суду першої інстанції про поновлення строків позовної давності позивач вказував, що він працював у ВАТ "Павлоградвугілля" підземним робітником, де 01 червня 2006 року отримав виробничу травму у виді перелому поперечних відростків хребта. В результаті чого став інвалідом та отримав 3 групу через професійне захворювання. Отримавши регресні виплати з фонду соціального страхування, він вирішив придбати автомобіль MAZDA, а частину коштів на його придбання взяла в кредит ОСОБА_6 під заставу своєї квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати. Після смерті батьків він перебував у душевному хвилюванні та скрутному матеріальному становищі, що і було підставою для продажу автомобіля. Вказував, що ним пропущено строк позовної давності з поважних причин, оскільки на нервовому підґрунті погіршився стан його здоров`я. Він не мав змоги виконувати будь-яку роботу, оскільки у нього розпочинався біль у спині. Тривалий час він не міг розрахуватися зі своїми борговими зобов`язаннями перед банком і людьми, в яких брав в борг кошти, що заважало йому звернутися до суду для захисту своїх законних прав і інтересів. Тільки у вересні 2013 року у нього стабілізувався матеріальний стан, покращилось здоров`я і він вирішив звернутись до суду (а.с. 80).

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вищевказаних обставин щодо хвороби позивачем були надані довідки МСЕК від 02 жовтня 2006 року, 06 жовтня 2008 року, 09 жовтня 2012 року, з яких вбачається що позивач є інвалідом ІІІ групи, має втрату професійної працездатності - 50% та потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування (а.с.36-40).

Позивачем ОСОБА_2 були надані виписні епікризи, з яких вбачається що позивач перебував у лікарні на денному стаціонарі з 02 червня 2010 року по 15 червня 2010 року, з 02 серпня 2011 року по 16 серпня 2011 року, з 11 червня 2012 року по 22 червня 2012 року, з 13 серпня 2013 року по 26 серпня 2013 року, а також на стаціонарному лікуванні у лікарнях з 11 вересня 2008 року по 19 вересня 2008 року, з 18 квітня 2011 року по 04 травня 2011 року, з 07 серпня 2012 року по 17 серпня 2012 року, з 16 березня 2012 року по 28 березня 2012 року, з 01 жовтня 2013 року по 14 жовтня 2013 року, з 13 лютого 2013 року по 25 лютого 2013 року (а.с.35-55).

Слід зазначити, із вказаних медичних документів вбачається, що позивач працездатний, але має скарги на здоров`я, проходив нетривалі курси лікування пов`язані із виробничою травмою, отриманою у 2006 році.

Доказів щодо тяжкого стану здоров`я, який би дійсно перешкоджав позивачу звернутись до суду із вказаними позовними вимогами в межах трирічного строку позовної давності, який має відраховуватися з листопада 2008 року, позивачем суду не надано.

Посилання позивача ОСОБА_2 на тяжкий фінансовий стан, що також не підтверджується належними доказами, який перешкоджав звернутися йому до суду, також не можуть бути підставою для поновлення строку позовної давності.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Отже, зазначені позивачем обставини щодо стану його здоров`я, фінансового стану не є поважними причинами для поновлення процесуального строку на звернення до суду з позовною заявою.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зв"язку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду із вказаними позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити

Заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів з повіреного - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді