Ухвала

08 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 335/8989/19

провадження № 61-17433ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за час затримки виплати заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі - ПАТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Позов обгрунтовано тим, що з 21 червня 2013 року по 31 жовтня 2018 року перебував у трудових відносинах ПАТ «Запоріжжяобленерго», звільнився на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачем вимог законодавства про працю. В день припинення трудових відносин роботодавець не виплатив всю належну йому заробітну плату, остаточний розрахунок з ним проведено 05 квітня 2019 року. Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі статті 117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки проведення розрахунку з дня звільнення по останній день погашення заборгованості по заробітній платі, що становить 155 днів затримки, за період з 31 жовтня 2018 року по 05 квітня 2019 року у сумі 138 411,66 грн та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01 листопада 2018 року по 05 квітня 2019 року у розмірі 120 912,61 грн - сума без відрахування обов`язкових платежів та зборів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки матеріалами справи підтверджено порушення трудових прав позивача.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2020 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що вирішуючи питання про застосування строків, встановлених статтею 233 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, застосувавши до вказаних правовідносин частину 2 статті 233 КЗпП України, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення компенсаційних виплат у зв`язку із порушенням строку розрахунку при звільненні. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду (постанова від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16) вказані виплати не є заробітною платою, а отже положення частини другої статті 233 КЗпП України на спірні правовідносини не розповсюджується.

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 138 411,66 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2019 року справу визнано малозначною.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за час затримки виплати заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик