Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 127/15950/20

провадження № 61-16980ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині кредитного договору № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року та іпотечного договору № 31/224-124/06-N від 08 вересня 2006 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк», АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині кредитного договору № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року та іпотечного договору № 31/224-124/06-N від 08 вересня 2006 року.

Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2014 року у цивільній справі № 127/18109/13-ц частково задоволено позов ПАТ «Дельта Банк», як правонаступника ПАТ «Кредитпромбанк», та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року у розмірі 712 524, 82 доларів США, в решті позову - відмовлено.

03 червня 2020 року на поштову адресу позивача від АТ «Альфа-Банк» надійшло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору на анулювання залишку за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення) № 3804 від 05 травня 2020 року, у якому зазначено, що банк має право вимоги заборгованості за кредитним договором № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року, оскільки являється іпотекодержателем нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок, розташованих за тією ж адресою. В зазначеному листі-вимозі визначено обсяг заборгованості, яку вимагає сплатити АТ «Альфа-Банк», зокрема 1 558 315, 12 дол. США. Крім того, ОСОБА_1 попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Альфа-Банк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Пославшись на викладене та на те, що обсяг зобов`язань позивача за кредитним договором, які були відступлені на користь АТ «Альфа-Банк», суперечить рішенню Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2014 року, а договір відступлення (купівлі-продажу) майнових прав № 2098/К від 09 грудня 2019 року в частині відступлення зобов`язань за кредитним договором № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року укладений із порушенням норм чинного цивільного законодавства, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги в частині кредитного договору № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року та іпотечного договору № 31/224-124/06-N від 08 вересня 2006 року.

31 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк», нотаріусам, органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацією (перереєстрацією) прав власності на нерухома майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 424, 80 кв. м, житловою площею 136, 5 кв. м, що належить ОСОБА_1 ; земельну ділянку, площею 0, 0168 га, кадастровий номер :02:051:0052 та земельну ділянку, площею 0, 1000 га, кадастровий номер :02:051:0062, які розташовані по АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 вказана заява мотивована тим, що оскільки АТ «Альфа-Банк» має намір в позасудовому порядку зареєструвати за собою право власності на належне позивачеві майно, що є предметом іпотеки, вказавши при цьому незаконно завищену суму боргу по кредиту, отже воно матиме можливість одразу його відчужити на власних умовах, що спричинить утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані із державною реєстрацією (перереєстрацією) прав власності на нерухоме майно, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , загальною площею 424, 80 кв. м, житловою площею 136, 5 кв. м, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 08 вересня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В. за реєстровим № 1959, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08 вересня 2006 року за № 1555396; земельну ділянку, площею 0,0168 га, кадастровий номер :02:051:0052, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого 08 вересня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В. за реєстровим № 1967; земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :02:051:0062, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого 08 вересня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н. В. за реєстровим № 1967, до набрання законної сили рішенням суду в цивільній справі № 127/15950/20.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року скасувати, у задоволені заяви про забезпечення позову - відмовлено.

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року (надійшла до суду 16 листопада 2020 року),

в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафув порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Разом із тим, критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні.

Так, неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Такі обмеження права на касаційне оскарження не нівелюють для учасника справи можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ настільки, щоби завдати шкоди самій суті цього права.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження

№ 14-88цс20.

Крім цього, якщо апеляційний суд погодився з відмовою суду першої інстанції у забезпеченні позову чи скасував вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів до суду першої інстанції, за наявності підстав, не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до цього суду.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки постанова Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та відмовлено у застосуванні заходів забезпечення позову, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

При цьому, вказівка у резолютивній частині постанови Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно вимог ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги в частині кредитного договору № 31/219/06-N від 08 вересня 2006 року та іпотечного договору № 31/224-124/06-N від 08 вересня 2006 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

Є. В. Петров