ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1413/20 Номер провадження 22-ц/814/2532/20Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, постановлену суддею Андрущенко-Луценко С. В., дата повного тексту не вказана

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

У позовній заяві ОСОБА_3 заявила клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до ухвалення остаточного рішення у справі.

Клопотання про забезпечення позову мотивовано тим, що вказаний спосіб забезпечення повністю відповідає предмету позову і не виходить за його межі. Вжиття заходу має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовується лише до позовів про визнання або про присудження, не вплине на вирішення спору по суті. Він є співмірним і адекватним позовним вимогам, здатний забезпечити збалансованість інтересів сторін, забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, має безумовний зв`язок між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної заяви.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

З метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович, про визнання договору дарування недійсним - накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення вище зазначеного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Такій захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно, є необхідним та достатнім для ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, як безпідставну.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодних доказів намірів відповідачів позбутися подарованої позивачем квартири, остання не надала. Жодних підстав для цього у відповідачів немає, оскільки подарована їм позивачем квартира - це єдине житло відповідачів, у якому вони проживають зі своїми малолітніми дітьми. Таким чином, вважають, що суд постановив спірну ухвалу на припущенні, чого ЦПК України не передбачає. Крім того, накладення арешту на нерухомість після розгляду справи по суті додасть сторонам додаткових витрат, пов`язаних зі зняттям арешту, який накладено безпідставно. Такі дії суду першої інстанції не можна розцінювати як виконання його обов`язків у законний спосіб, передбачений ЦПК України, з огляду на обов`язки суду у розумінні Закону України « Про судоустрій та статус суддів».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що між сторонами виник спір, який перебуває на розгляді у суді, позивачем заявлена вимога про визнання недійсним договору дарування квартири від 12.10.2016 р., який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 8).

Захід забезпечення позову у вигляді арешту даної квартира безпосередньо пов`язаний з предметом позовних вимог, наявний причинно-наслідковий зв`язок з умовою, що невжиття таких заходів може зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Оскільки власниками спірної квартири є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивач просила суд накласти арешт на квартиру, про що була постановлена судом відповідна ухвала про забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами дійсно виник спір з приводу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , тому, захід забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_3 у вигляді накладення арешту на спірну квартируЮ є повністю співмірним із заявленими нею вимогами.

Доводи апеляційної скарги, що у матеріалах справи відсутні докази загрози відчуження відповідачами майна та причини необхідності забезпечення позову, то ці доводи не впливають на законність ухвали суду, оскільки забезпечення позову у даному випадку усуває саму можливість подальшого відчуження предмету спору, утруднення або унеможливлення виконання рішення суду. Арешт спірної квартири є тимчасовим заходом і жодним чином не позбавляє ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на неї.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов