Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4519/19
Провадження № 2/711/1709/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Черкаська міська рада, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Черкаська міська рада, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

В обґрунтування позову вказує, що відповідно до Договору дарування частки нежитлових приміщень від 02.09.2015 року № 5579 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2015 року, Договору дарування частки нежитлових приміщень від 13.11.2013 року № 4954 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2013 року він ОСОБА_1 є власником 1/50 частини та 31/100 частини 1-го поверху в нерухомому майні нежитлових приміщень гуртожитку № 2-8, № 2-20, № 2-27, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею приміщень 61,55 м2.

З врахуванням нових власників на даний час право власності за вказаними приміщеннями зареєстровано за такими особами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Вказує, що для оформлення права власності на приміщення у нього (позивача) виникла необхідність в виділі його частки в натурі з об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності.

З цією метою він (позивач), як співвласник майна, звернувся до нотаріуса для укладення договору про виділ частки з об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності позивачів (відповідачів).

Частку, яку він (позивач) хоче виділити в натурі, становить 1/50 частини та 31/100 частини приміщення першого поверху № 2-8, № 2-20, № 2-27, загальною площею 61,55 м2, ринковою вартістю об`єкту оцінки 117826 грн.

Також вказує, що згідно розрахунку частки для відчуження вбудованих в гуртожиток приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 ), виданому 11.11.2013 року та 25.08.2015 року КП «ЧООБТІ», технічно можливий виділ в натурі частки 31/100 та 1/50 частини (приміщення першого поверху з № 2-8, № 2-20, № 2- 27) з об`єкта нерухомого майна. З зазначеного висновку слідує, що за технічними показниками 31/100 та 1/50 частина об`єкта є відокремленою і може бути виділена в натурі. Виділення частки не перешкоджає праву користування нежитловими приміщеннями іншими співвласниками.

З метою укладення нотаріального договору про виділ частки з об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності він (позивач) письмово звернувся до всіх співвласників нерухомого майна нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа приміщень 61,55 м2 з пропозицією до 10.12.2018 року письмово повідомити про свою згоду (незгоду) чи готовність на укладення нотаріально посвідченого договору про виділ частки - 1/50 та 31/100 з об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності ОСОБА_1 . Однак станом на момент звернення до суду з даним позовом жодної відповіді від співвласників ним не отримано.

Також вказує, що на даний час між ними, як співвласниками цього майна, непорозумінь та суперечок з приводу користування, утримання та збереження цього майна не виникало і досягнута угода про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного володіння. На даний час між приміщеннями, які належать йому на праві спільної часткової власності, та приміщеннями, які належать відповідачам на праві спільної часткової власності, стоять стіни (перегородки), проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до приміщення. Тож приміщень, якими він користується разом з відповідачами спільно немає.

Тому вважає, що об`єкт нерухомості, що знаходиться в загальній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового використання, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 ЦК України, характеризує об`єкт нерухомого майна в цілому, як річ, яка є подільною.

Крім того, вказує, що частка, яку він просить виділити йому, є відокремленою, тому її виділ в натурі є можливим. Виділення частки не перешкоджає праву користування приміщеннями іншим співвласникам.

А тому, просить виділити йому в натурі, як окрему одиницю (1/1) окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить 1/50 та 31/100, що відповідає 61,55 м2 від загальної площі і складається з нежитлових приміщень 1-го поверху будівлі № 2- 8, № 2-20 та № 2-27, загальною площею 61,55 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 . Також припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення 1-го поверху будівлі № 2-8, № 2-20 та № 2-27, загальною площею 61,55 м2, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1 .

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилася, до початку розгляду справи подала до суду заяву від 08.10.2019 року, в якій просила справу розглядати за її відсутності, в якій також одночасно вказує, що не заперечує проти задоволення позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, до початку розгляду справи подав до суду заяву від 03.10.2019 року, в якій просив справу розглядати за його відсутності, в якій також одночасно вказує, що не заперечує проти задоволення позову.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_5 не з`явилася, до початку розгляду справи подала до суду заяву від 12.11.2019 року, в якій просила справу розглядати за її відсутності, в якій також одночасно вказувала, що не заперечує проти задоволення позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_8 не з`явився, до початку розгляду справи подав заяву від 03.10.2019 року, в якій просив справу розглядати за його відсутності та одночасно вказував, що не заперечує проти задоволення позову.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені вт установленому законом порядку.

В судове засідання представник третьої особи Черкаської міської ради - Слинько М.Г. не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. 29.07.2019 року представником ОСОБА_9 до суду подана заява, в якій він просив справу розглядати у відсутність представника Черкаської міської ради, щодо вирішення спору поклався на розсуду суду.

В судове засідання представник третьої особи КП «ЧООБТІ» не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення відповідачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору дарування частини нежитлових приміщень від 02.09.2015 року на праві власності належить 1/50 частина нежитлових приміщень гуртожитку 2-ого поверху №4-1, 4-2, загальною площею 77,5 кв.м., приміщення 1-ого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23, загальною площею 678,2 кв.м. та підвалу №I, II, III, IV, V, VI, VII, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: частина приміщення 1-ого поверху №2-5 (а.с. 6). Вказане також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності №43164136 від 02.09.2015 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №170962299 та № від 19.06.2019 року (а.с. 7, 40, 41-45).

Крім того, позивачу ОСОБА_1 на підставі Договору дарування частини нежитлових приміщень від 30.11.2013 року належить 31/100 частина нежитлових приміщеннях гуртожитку 2-ого поверху №4-1, 4-2, загальною площею 77,5 кв.м., приміщення 1-ого поверху №1-24, 2-5, 2-20, 2-8, 2-11, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-22, 1-23, загальною площею 678,2 кв.м. та підвалу №I, II, III, IV, V, VI, VII, що знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: частина приміщення 1-ого поверху №2-8, 2-20, приміщення підвалу №I, II, III, IV, V, VI, VII в рівних частках кожний (а.с. 8-9). Вказане також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстрацію права власності №12712083 від 13.11.2013 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №170962299 та № від 19.06.2019 року (а.с. 10, 40, 41-45).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 19.06.2019 року право власності за вказаними приміщеннями зареєстроване також за відповідачами: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , оскільки майно є у спільній частковій власності (а. 41-45).

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 вказує про те, що таке звернення зумовлене необхідністю виділення в натурі об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності, задля подальшого оформлення права власності на таке приміщення. Також вказує, що з метою укладення нотаріального договору про виділ частки з об`єкту нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності він звертався до всіх співвласників нерухомого майна нежитлових приміщень, однак відповіді співвласників не отримав. Отже в добровільному порядку з іншими співвласниками майна не може вирішити питання виділу своєї частки 31/100 та 1/50 частини з нерухомого майна нежитлових приміщень гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що є у спільній частковій власності з припиненням права спільної часткової власності.

Статтею 328 КПК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

У статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників.

Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

У відповідності до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Як вбачається із системного аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, він дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності, із самостійним окремим виходом.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

При цьому суд звертає увагу, що слід враховувати, що після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та іншим власникам, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему водопостачання, водовідведення, опалення, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КМУ від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

На обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано лише завірену ним копію робочого проекту реконструкції частини нежитлових приміщень 2-26, 2-27, 2-20, 2-8, VIII, що знаходиться у спільному користуванні 1-ого поверху гуртожитку під житлову квартиру АДРЕСА_4 , замовник ОСОБА_1 без зміни зовнішніх геометричних розмірів будівлі по АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що спірна квартира після реконструкції має вихід та складається із: кухні-студії 27,8 кв.м., житлової кімнати 11,15 кв.м., санітарного вузла 6,60 кв.м., гардеробної 11,60 кв.м., комори 4,40 кв.м., всього 61,55 кв.м. (а.с. 13-17).

Крім того, на обґрунтування позовних вимог позивачем надана копія плану спірної квартири, яка міститься в технічному паспорті, станом на 30.07.2019 року, що обстежено приміщення № 2-55, 2-26, з 3-1 по 3-8, з 4-1 по 4-5, з 5-1 по 5-6,з 6-1 по 6-8, IV, VIII, IX, складеному працівниками КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», з якої вбачається, що спірна квартира після реконструкції має вихід та складається із: коридору 11,5 кв.м., кухні-вітальні 27,6 кв.м., підсобного приміщення 16,6 кв.м., санвузла 6,6 кв.м., кімнати 16,9 кв.м., всього 79,2 кв.м. (а.с. 197-202).

Таким чином з робочого проекту реконструкції частини нежитлових приміщень, які перебувають у спільному користуванні 1-ого поверху гуртожитку під житлову квартиру АДРЕСА_4 , яку просить виділити позивач ОСОБА_1 , та плану спірної квартири, яка міститься в технічному паспорті, станом на 30.07.2019 року, вбачається, спірна квартира має інші площі, ніж 79,2 кв.м. (згідно даних в технічному паспорті), яка була перепланована без відповідних дозвільних документів.

Як вбачається із матеріалів справи на вказані перепланування та перебудову відсутня завірена відповідно до вимог закону документація, що дає підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, здійснених без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності.

Пунктом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, встановлено, що перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті виділення частки з об`єкта нерухомого майна, проводиться технічна інвентаризація, яка включає комплекс робіт з обмірювання об`єкта нерухомого майна з визначенням його складу, фактичної площі та об`єму, технічного стану та/або з визначенням змін зазначених характеристик за певний період часу (у разі наявності попередньої інвентаризаційної справи) із виготовленням необхідних матеріалів технічної інвентаризації та технічного паспорта.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року, зареєстрованою Міністерством юстиції України 06.07.2007 року за № 774 /14041.

Згідно до п. 3.10 Інструкції бюро технічної інвентаризації готує висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Однак, вищевказаний висновок в матеріалах справи відсутній.

Пунктами 1.2, 3.10, 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року, передбачено, що виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, який готує суб`єкт господарювання. За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, але у межах, передбачених законом, то здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує у неї права власності на таке майно, тому виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, то відповідно воно не може бути предметом поділу (виділу) згідно до норм статей 364, 367 ЦК України.

Разом з тим, суд враховує і наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадках, встановлених законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до пунктів 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, проводиться за умови наявності технічної можливості такого виділу та можливості використання майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що згідно розрахунку частки для відчуження вбудованих в гуртожиток приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), виданому 11.11.2013 року та 25.08.2015 року КП «ЧООБТІ», технічно можливий виділ в натурі частки 31/100 та 1/50 частини (приміщення першого поверху з № 2-8, № 2-20, № 2- 27) з об`єкта нерухомого майна, оскільки за технічними показниками 31/100 та 1/50 частина об`єкта нерухомого майна є відокремленою і може бути виділена в натурі і таке виділення частки не перешкоджає праву користування нежитловими приміщеннями іншими співвласниками.

Однак такі розрахунки частки для відчуження вбудованих в гуртожиток приміщень, проведених КП «ЧООБТІ» 11.11.2013 року та 25.08.2015 року не можуть бути належними доказами, оскільки на них не міститься підпису в.о. директора КП «ЧООБТІ» Спаських О.Ю. і вони не скріплені відбитком круглої печатки даного комунального підприємства.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що проведене ним перепланування та перебудова приміщень із нежитлових у житлові приміщення здійснене ним на підставі дозволів, введене в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства та не є самочинним нерухомим майном.

Разом з тим, звертає увагу і на те, що питання виділу майна у натурі із частки майна, що є у спільній частковій власності, носить договірний характер з метою врахування інтересів всіх співвласників майна, і його вирішення в судовому порядку допускається лише у виключних випадках, а саме у разі порушення, невизнання чи оспорення прав одного із співвласників іншими.

В даному випадку позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення, невизнання чи оспорення його прав як співвласника майна, іншими відповідачами - співвласниками, якими, як вбачається із їх письмових заяв на адресу суду, визнаються позовні вимоги, що не перешкоджає сторонам виконати вимоги закону та добровільно укласти спільний договір про поділ майна. Крім того, між ними співвласниками підписано спільну заяву про згоду на виділ частки ОСОБА_1 з об`єкту спільного нерухомого майна, що також вказує на відсутність спору про право (а.с. 190). А відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

А тому, з огляду на викладене, враховуючі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про виділ у натурі частки з об`єкта нерухомого майна не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 316,317, 356, 358, 364, 370, 376 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-266, 273, 354 ЦПК України, Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: Черкаська міська рада, Комунальне підприємство «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 08.01.2020 року.

Головуючий: В.М.Скляренко