ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9172/20 Справа № 176/1469/20 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року про повернення позовної заяви

у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство Жовтоводськтепломережа про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство Жовтоводськтепломережа про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року повернуто позовну заяву позивачу.

В апеляційній скарзі позивач просить вказану ухвалу скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до Комунального підприємства Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство Жовтоводськтепломережа про визнання правочину недійсним, де просив визнати акт від 01.08.2013 року складений КП Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради недійсним.

Одночасно, до позовної заяви позивачем ОСОБА_1 додано клопотання, в якому останній, посилаючись на положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», просить звільнити його від сплати судового збору як споживача, який захищає в суді свої інтереси. На підтвердження зазначеного позивачем додано копію договору №3291 від 19.06.2013.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2020 року позовну заяву було залишено без руху, запропоновано протягом 5-ти днів з дня отримання цієї ухвали усунути наявні недоліки та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута особі, що звертається до суду.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що позивач не підлягає звільненню від сплати судового збору та зобов`язав останнього сплатити судовий збір.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, у строк визначений судом, не було виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Статтею 175 ЦПК України визначені вимоги до позовної заяви. Зокрема, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним («Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Дія вказаного Закону поширюється на відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини, що виникають з приводу надання житлово-комунальних послуг між споживачем та виконавцем даних послуг.

Статтями 3 та 5 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору за об`єктами та суб`єктами відповідно.

При цьому ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Тобто, стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку для залишення позовної заяви без руху і з підстав несплати судового збору, оскільки на спірні правовідносини між сторонами у справі поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», так як спір між сторонами виник з приводу житлово-комунальних послуг, а саме: оскарження акту, складеного КП Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання Жовтоводської міської ради.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, з підстав наведених в ухвалі суду від 28.08.2020 року, та як наслідок, - підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2020 року про повернення позовної заяви скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко