ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/121/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.

за участю учасників справи: представника стягувача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (суддя Логінова С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з цією ухвалою, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить її скасувати та винести постанову, якою повністю задовольнити її заяву про забезпечення позову, а саме заборонити Першому відділу ДВС м. Хмельницький в особі державного виконавця Мірошнікової В.Р. вчиняти будь-які виконавчі дії відносно майна боржника ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження №56607510.

Вважає вказану ухвалу необґрунтованою та такою, що порушує її матеріальні та процесуальні права. Вважає, що в ухвалі не було наведено достатніх та вагомих підстав для відмови в задоволенні її заяви про забезпечення позову та судом не було враховано вимоги ЦПК України та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України з цього приводу.

Зазначає, що з огляду на обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, заяву про забезпечення позову слід було задовольнити, оскільки є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомого майна, що, в свою чергу, призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Апелянт також зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які виконавчі дії відносно майна боржника ОСОБА_3 , яке є спільною власністю подружжя, в межах виконавчого провадження №56607510 не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника стягувача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Першому відділі ДВС м. Хмельницький перебуває зведене виконавче провадження №59304712, до складу якого входять ВП №56607510 та ВП №58965690. Станом на 8 жовтня 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за виконавчими провадженнями не погашена.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 , звернулась до місцевого суду з позовом до Першого ВДВС м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області про скасування постанови щодо відкриття виконавчого провадження (а. с. 35-42). В обґрунтування позову зазначила, що в рамках виконавчого провадження №56607510 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , в тому числі, арешт накладено і на спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , придбане у шлюбі (з 1975 по 2008 рік), а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69 кв.м, та земельні ділянки. Після шлюбу поділ спільного майна не проводився.

У зв`язку з тим, що державна виконавча служба грубо порушує вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», майнові, процесуальні і конституційні права позивача, остання просила суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №56607510 від 14 червня 2018 року.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подала до Хмельницького міськрайонного суду заяву про забезпечення позову, просила заборонити вчиняти будь-які виконавчі дії щодо майна боржника ОСОБА_3 , яке є спільною власністю подружжя в межах виконавчого провадження №56607510 до винесення рішення по справі №686/20881/19 (а. с. 4-17). Заява обґрунтована тим, що у жовтні 2019 року державний виконавець Мірошнікова В.Р. звернулась до суду з поданням про звернення стягнення на незареєстроване майно боржника ОСОБА_3 , тобто вже після подачі позовної заяви державний виконавець Мірошнікова В.Р. продовжує вчиняти дії щодо відчуження майна, яке є спільною власністю подружжя.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної вище заяви ОСОБА_2 , суд виходив з того, що недопустимим є забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, серед яких відсутній такий вид забезпечення як просить ОСОБА_2 .

Судові рішення, що набрали законної сили, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини виникли в процесі виконавчого провадження щодо звернення стягнення на незареєстроване нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 , у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду про стягнення з нього заборгованості, яка станом на 8 жовтня 2019 року не погашена.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо недопустимості забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення.

Це, в свою чергу, призведе до порушення гарантованого державою права іншого учасника виконавчого провадження (стягувача) на своєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Посилання апелянта, що заяву про забезпечення позову слід було задовольнити, оскільки є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження нерухомого майна, що, в свою чергу, призведе до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, є необґрунтованим та суперечить судовій практиці.

Доводи апеляційної скарги, що забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які виконавчі дії відносно майна боржника ОСОБА_3 , яке є спільною власністю подружжя, в межах виконавчого провадження №56607510 не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 11 січня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк