П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/1416/19

Номер провадження 22-ц/824/10191/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 Титикало Роман Сергійович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 48 630 грн. 36 коп. та моральної шкоди в розмірі 292 110 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 січня 2018 року ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «МЕRСЕDЕС-ВЕNZ S500, реєстраційний номер НОМЕР_1 порушив п. 1.5., 2.3.(б), 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вироком Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Святошинського району м. Києва, ОСОБА_4 є лежачим, не здатним до пересування та самообслуговування.

Позивач зазначає, що завдана ОСОБА_4 шкода, відповідачем відшкодована не була.

Так, у зв`язку з завданими ОСОБА_4 травмам у результаті дорожньо-транспортної пригоди, останній не міг пересуватися, у нього загострилися хронічні хвороби, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Таким чином, ОСОБА_2 , яка є дружиною померлого, було визнано потерпілою.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди у період з 31 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 для лікування ОСОБА_4 було придбано велику кількість лікарських засобів на суму 5 880 грн. 36 коп.

14 лютого 2018 року між ТОВ «Пансіонат «Золота осінь» та сином померлого - ОСОБА_4 укладено договір платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання, за яким останній сплатив 18 000 грн. за рахунок коштів позивача.

11 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір за яким ОСОБА_4 надавалися послуги з піклування та догляду за ціною 450 грн. за добу. За вказаним договором позивачем були сплачені кошти у сумі 24 750 грн.

Позивач зазначає, що крім матеріальних, їй були завдані ще й моральні збитки. Вказана психотравматична подія і необхідність догляду за ОСОБА_4 , призвела до глибокого і тривалого стресу та загострення у позивача хронічних хвороб, що призвело до її госпіталізації.

На думку позивача, відповідач не розкаявся у вчиненому, оскільки він не цікавився станом здоров`я та не намагався відшкодувати потерпілому завдану моральну шкоду. Лише після прийняття вироку Святошинським районним судом міста Києва на стадії перегляду справи в суді апеляційної інстанції, осуджений виплатив позивачу 20 000 грн. для часткового відшкодування завданої шкоди.

Фізичний біль та страждання, протиправна поведінка відповідача та тяжкі наслідки каліцтва, а в подальшому смерть її чоловіка, стали для позивача психотравматичними подіями і завдали моральної шкоди.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року (а.с. 82-85) позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 48 630 грн. 36 коп. та моральну шкоду в розмірі 40 000 грн. 00 коп., а всього стягнуто 88 630 грн. 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 886 грн.

В іншій частині позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 02 липня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення просив скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтовано тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не належно досліджено історію хронічних хвороб ОСОБА_4 , не враховано його вік та не досліджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілого та дорожньо-транспортною пригодою яка трапилась 31 січня 2018 року. Крім того, судом не взято до уваги, що в рамках кримінального провадження відповідачем було відшкодовано позивачу витрати на лікування та моральну шкоду у зв`язку з чим, під час розгляду кримінальної справи останньою було заявлено про відсутність у неї претензій до відповідача.

Скаржник зазначає, що з висновку судово-медичної експертизи № 322/Е від 22 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 були заподіяні тілесні ушкодження, які в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Скаржник зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було взято до уваги ступінь заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, що мають значення для справи, а також обсяг та тривалість моральних страждань позивача виходячи із засад розумності та справедливості.

На думку скаржника, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, якими обґрунтовується розмір матеріальної шкоди та безпідставно зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 48 630 грн. 36 коп.

Скаржник зазначає, що ним було сплачено сім`ї потерпілого моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., разом з тим, позивач звернувся з позовом до суду та намагається безпідставно стягнути моральну шкоду посилаючись на висновок експерта № 08-11-18.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

20 серпня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від позивача з відповідним підтвердженням про направлення його скаржнику.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На думку позивача, оскаржуване рішення відповідає приписам ст. 263 ЦПК України.

Позивач зазначає, що про результати розгляду даної справи судом першої інстанції останньому було відомо 13 лютого 2020 року, так як був присутнім під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, разом з тим, оскаржити дане рішення скаржник почав лише на стадії його виконання, після набрання ним законної сили.

На думку позивача, посилання скаржника на те, що суд першої інстанції формально дослідив матеріали справи та наявні в ній доказами спростовується доказами наявними в матеріалах справи, на підставі яких можна дійти висновку про те, що порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху та заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між собою.

Позивач зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було взято до уваги те, що відповідачем було сплачено позивачу 20 000 грн. для часткового відшкодування завданої шкоди.

Позивач посилається на те, що як вбачається з апеляційної скарги скаржник вважає, що остання має бажання безпідставного збагачення за рахунок скаржника, разом з тим, позивач стверджує, що навіть часткове задоволення позовних вимог не покриє в повному обсязі понесені нею витрати та завдану моральну шкоду.

На думку позивача, посилання скаржника на те, що суд не взяв до уваги вік потерпілого, ступінь заподіяних тілесних ушкоджень, що мають суттєве значення для справи, спростовується наявністю вироком Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, адже вказані обставини, вже були встановлені зазначеним вироком.

Позивач зазначає, що при визначенні моральної шкоди суд дослідив висновок експерта № 08-11-18 комплексного дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства та з урахуванням засад розумності та справедливості, а також врахувавши, що відповідачем було сплачено позивачу 20 000 грн., визначив розмір моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. Крім того, на думку позивача, на підставі наявних в матеріалах доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі 48 630 грн. 36 коп.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кіптенко М. В. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представники позивача - адвокати Титикало Р. С. та Сторожук В. А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на корись позивача матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що розмір заявленої матеріальної шкоди підтверджується належними доказами, крім того, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним саме відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача та з урахуванням матеріального та сімейного стану відповідача, врахувавши при цьому, що відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти у сумі 20 000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , помер (а.с. 07).

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_4 стала хронічна серцева недостатність (а.с. 08).

Вироком Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року (а.с. 17-21) вирок Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року (а.с. 13-16) в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Як вбачається із листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Святошинського району м. Києва від 01 червня 2018 року, за даними медичної документації ОСОБА_4 є лежачим, нездатним до пересування та самообслуговування (а.с. 22).

З Висновку експерта № 08-11-18 комплексне дослідження моральної шкоди потерпілого, як громадсько-етичної категорії суспільства вбачається, що за методикою (формулою) Ерделєвського, яка не враховує соціологічні складові та суддівську практику Вищих судів і припинена у застосуванні Мінюстом України, розмір відшкодування моральної шкоди піддослідної особи може становити від 643 334 грн. 40 коп. до 804 168 грн. (а.с. 23-35).

У матеріалах справи наявні фіскальні чеки, згідно яких купувалися лікарські засоби (а.с. 36, 37, 38, 39, 40, 41).

14 лютого 2018 року між ТОВ «Пансіонат «Золота осінь» та ОСОБА_4 укладено договір № 14/02/18 про надання послуг платного утримання у житловому приміщенні, відповідно до умов якого товариство надає клієнту послуги платного утримання у житловому приміщенні для тимчасового проживання, а клієнт зобов`язується своєчасно вносити плату за послугу, вартість якої в місяць становить 9 000 грн. (а.с. 42-43).

27 березня 2018 року на виконання умов вищевказаного договору було сплачено грошові кошти у сумі 18 000 грн. (а.с.48).

11 квітня 2018 року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договорі № 199 про надання послуг згідно умов якого, виконавець зобов`язується надати послуги з догляду за ОСОБА_4 , вартість послуги становить 450 грн. на добу (а.с. 49-51).

З виписки по банківському рахунку від 21 грудня 2018 року вбачається, що на виконання умов вищевказаного договору ОСОБА_6 були сплачені кошти у загальній сумі 24 750 грн. (а.с. 44, 45).

Як вбачається з приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сааме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, який вироком Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року скасовано в частині призначення покарання, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в наслідок якої, ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою завданою здоров`ю ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є чоловіком позивача яка піклувалася та доглядала за ним.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів, а саме фіскальних чеків на придбання лікарських препаратів (а.с. 36-41), договорів про надання послуг (а.с. 42-43, 49-51), виписки по рахунку від 21 грудня 2018 року (а.с. 44-45) та меморіального ордеру від 27 березня 2018 року (а.с. 48) вбачається, що за догляд та лікування ОСОБА_4 в період з 31 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем були витрачені кошти у загальній сумі 48 630 грн. 36 коп.

Таким чином, вказані кошти були витрачені позивачем на лікування та догляд її чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої, визнано відповідача, а відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у зазначеному судом розмірі.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Так, вироком Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2018 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди в наслідок якої, ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що після вказаного ДТП ОСОБА_6 став нездатним до пересування та самообслуговування, потребував лікування та догляду.

Таким чином, наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою завданою здоров`ю ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є чоловіком позивача яка піклувалася та доглядала за ним. Таким чином, факт заподіяння значної шкоди здоров`ю чоловікові позивача, яка була вимушена доглядати за ним у зв`язку з наявність травм отриманих останнім в наслідок ДТП, свідчить про моральні страждання позивача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції врахував, що позивачу були сплачені відповідачем грошові кошти у сумі 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, а також сімейний та матеріальний стан відповідача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у зазначеному судом розмірі.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що в рамках кримінального провадження ним було відшкодовано витрати на лікування та моральну шкоду у зв`язку з чим, під час розгляду кримінальної справи позивачем було заявлено про відсутність у неї претензій до відповідача, оскільки як вбачається з вироку Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2018 року, відповідачем було відшкодовано позивачу завдану злочином шкоду лише частково.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не належно досліджено історію хронічних хвороб ОСОБА_4 , не враховано його вік та не досліджено наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілого та дорожньо-транспортною пригодою, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом було стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, яка складалась виключно з витрат понесених позивачем у зв`язку з лікуванням та доглядом за ОСОБА_4 , що було необхідно останньому у зв`язку із заподіянням шкоди його здоров`ю в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, встановлювати причинно-наслідковий зв`язок між смертю потерпілого та дорожньо-транспортною пригодою в даному випадку є недоцільним, оскільки позивач просить стягнути моральну та матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням та доглядом за ОСОБА_4 , а не пов`язану з його смертю та похованням.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 48 630 грн. 36 коп., оскільки вказаний розмір матеріальної шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, фіскальними чеками на придбання лікарських засобів, а також договорами та квитанціями про сплату коштів за надання послуг по догляду за ОСОБА_4 .

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позивач намагається безпідставно стягнути з нього моральну шкоду, оскільки вона вже була відшкодована останнім у сумі 20 000 грн., оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було взято до уваги відшкодовану відповідачем моральну шкоду у сумі 20 000 грн., проте суд дійшов висновку, що вказаних коштів не достатньо для відшкодування позивачу завданої їй моральної шкоди.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова