Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді: Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання: Борух Ю.К. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін та без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства"Центральний гірничо-збагачувальний комбінат"про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві, -

встановив:

В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат") про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок виробничої травми.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від нещасного випадку на виробництві, що трапився з ним при виконанні трудових обов`язківна підприємстві відповідача 06 червня 1995 року. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із смертю батька змінилось його життя, він постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають його до теперішнього часу.У зв`язку зі смертю батька він залишився сиротою. Крім того, смерть батька визвала в нього страх, розгубленість, невпевненість в майбутньому, відклала негативний відтінок на його психіку. Також матеріальний стан різко погіршився, тому він не мав можливості отримати гідну освіту, матеріальну допомогу, а це в свою чергу викликало невпевненість, відрізняло його від інших дітей.Обов`язки по дому, які виконував батько були взяті на маму, деякі обов`язки перейшли на нього із братом. В ранньому віці він вимушений був йти заробляти кошти, не мав належного матеріального забезпечення як раніше. Просив стягнути з ПрАТ "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 190 000 грн.

09 грудня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08 січня 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 10.01.2020 року залишено без задоволення.

Відповідач скористався правом надання суду відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, вказавши що, відшкодування моральної шкоди не було передбачено на той час діючим законодавством. Крім того з моменту смерті батька позивача пройшло майже 24 роки і позивачем жодним чином не доведено моральних страждань, перенесених протягом такого тривалого періоду.ПрАТ «ЦГЗК» ніколи не залишався осторонь від сімей своїх працівників, що загинули на виробництві. Крім того, колективним договором ПрАТ «ЦГЗК» передбачено надання матеріальної допомоги сім`ям загиблих на виробництві працівників. Відповідач завжди відкритий для вирішення питань соціального плану для сімей працівників, що загинули або пошкодили своє здоров`я на виробництві. Позивач особисто, або його мати в його інтересах до досягнення позивачем повноліття, щодо надання зазначених благ до профспілкового комітету та відповідача не звертався.Вважають справедливим розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача, яка завдана смертю батька на виробництві в розмірі до 80000 грн.

Виходячи з вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

06.06.1995 року при виконанні трудових обов`язків з батьком позивачастався нещасний випадок, в результаті якого він помер, про що підприємством складений акт №12 (Форма Н-1) про нещасний випадок (а.с. 7-11).

Відповідно до п. 11.3 вказаного Актупричиною нещасного випадку було визнано:підйом вантажу при косомунатягуванні канатів, застосування грузопідйомного засобу (траверзи) виготовленої непонормативнійдокументації, відсутність проекту виконання робіт, допуск до роботи непідготовлених осіб, не призначення відповідальних осіб при виконанні робіт, невиконання контролю інженерно-технічних працівників.

Відповідно до п.13вказаного Акту особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є: ОСОБА_3 машиніст автокрану порушення п.п.3.15.4.3.18.5 «Інструкції безпеки праці для водія автокановщика» та ст.. 7.92 «е» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_4 начальник господарської автоколони автотранспортного цеху №3 порушення п.п. 2.21.2.2.21.7 «Положення про систему управління охорони праці на підприємстві п.7.86 «в» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_5 начальник дільниці по ремонту обладнання - порушення ст. 7.47. «б» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ст.. 7.47 «г», «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів», ОСОБА_6 головний інженер Петрівського РУ порушення ст. 7.40«а,д» «Правил улаштування та безпеки експлуатації вантажопідйомних кранів» ( а.с.11).

Вирішуючи питання щодо правовідносин, які склались між сторонами у справі та законодавчих норм, що підлягають застосуванню суд керується положеннями ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, оскільки судом встановлено, що право на відшкодування шкоди виникло у позивача з моменту смерті його батька під час нещасного випадку, що стався з ним на робочому місці 06.06.1995 року внаслідок незабезпечення роботодавцем КДЦ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК», безпечних та нешкідливих умов праці, що й стало причиною смерті працівника.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Вказана норма не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.

Оцінюючи заперечення відповідача щодо не можливості застосування вказаної норми закону, яка не передбачала право члена сім`ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, суд зазначає, що ст.440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини і не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав має бути відшкодована особою, яка її заподіяла, на підставі ст. 440-1ЦК Української РСР 1963 року чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці гарантовано ч.4 ст. 43 Конституції України.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 17 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, з аналізу вищевказаних норм слідує, що право на відшкодування моральної шкоди позивачу як члену сім`ї потерпілого виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Судом встановлено, що нещасний випадок стався з батьком позивача на робочому місця під час виконання трудових обов`язків та призвів до його смерті. Нещасний випадок визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом, про що складено акт № 12 від 20.06.1995 року, в якому визначено причини нещасного випадку, зокрема: підйом вантажу при косому натягуванні канатів, застосування грузопідйомного засобу (траверзи) виготовленої не по нормативнійдокументації, відсутність проекту виконання робіт, допуск до роботи непідготовлених осіб, не призначення відповідальних осіб при виконанні робіт, невиконання контролю інженерно-технічних працівників.

Таким чином, роботодавець не створив безпечні умови праці на підприємстві, де працював померлий, тим самим порушивши ст. 152 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про охорону праці», які встановлюють цей обов`язок, а також виходячи з доведеності факту отримання моральної шкоди позивачем внаслідок смерті близької людини батька, який не спростовано відповідачем, суд вважає, що відповідач ПрАТ «ЦГЗК» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди сину померлого, у зв`язку чим наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд встановивши обставини справи, давши їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону, дійшов висновку, що позивачу беззаперечно заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини, а саме батька, який раптово загинув у віці 30 років, а позивач залишився без його підтримки, захисту, любові та турботи, що призвело до глибоких моральних та душевних страждань, незворотної втрати та самотності. Свої моральні страждання позивач оцінює в розмірі 190 000 гривень.

Разом з тим, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, обставини загибелі батька позивача,глибину його страждань у зв`язку із смертю рідної людини, найріднішої людини, безповоротність такої втрати, що завдало тяжкі моральні страждання через втрату турботу та підтримки близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 140 000 грн.

Щодо вимоги про стягнення 190 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 1400 грн.

Керуючись ст.ст. 153,237-1 КЗпП України, Законом України « Про охорону праці», ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства"Центральний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 140 000 (сто сорок т исяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" на користь держави судовій збір в розмірі 1400 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (50066 Дніпропетровська область м. Кривий Ріг Покровський район, )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10 січня 2020 року.

Суддя: М.Д. Власенко