Справа № 442/3436/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Василюк Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1126/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:5
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.;

позивача ОСОБА_1 і його представника

адвоката Козак О.В.;

адвоката Шемеляк Г.Т.

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 31/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , а власниками інших частин є його колишня дружина ОСОБА_2 , яка володіє 19/100 ідеальних часток цієї квартири, та дочка ОСОБА_3 , якій належить 1/2 частина квартири. У квартирі проживає ОСОБА_2 зі своєю сім`єю, що унеможливлює здійснення позивачем права володіння та користування належним йому на праві власності майном.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив поділити квартиру АДРЕСА_1 в натурі між власниками.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 08 вересня 2016 року (в складі судді Василюк Т.В.) позов задоволено.

Проведено реальний розподіл квартири АДРЕСА_1 відповідно до варіанту поділу, зазначеного в висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 лютого 2015 року. Виділено ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 площею 87,2 кв. м частини першого поверху загальною площею 87,2 кв. м, а саме: коридор, який позначений літерою «1», площею 1,3 кв. м; частину коридору, який позначений літерою «2», площею 5,3 кв. м; туалет, який позначений літерою «3», площею 1,4 кв. м; кладову, яка позначена літерою «4», площею 1,4 кв. м; гараж, який позначений літерою «5», площею 15,5 кв. м; душову, яка позначена літерою «6», площею 3,2 кв. м; кладову, яка позначена літерою «7», площею 1,9 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «8», площею 9,5 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «9», площею 35,5 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «10», площею 12,2 кв. м, що відповідає його ідеальній частці 31/100.

Залишено у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 площею 196,8 кв. м частини підвалу загальною площею 41,8 кв. м, а саме: приміщення, позначене літерою «І», площею 11,5 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІ», площею 6,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІІ», площею 2,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІV», площею 16 кв. м; приміщення, позначене літерою «V», площею 4,5 кв. м; частини першого поверху площею 16,7 кв. м, а саме: частини коридору, позначеного літерою «2», площею 4,6 кв. м; кухні, позначеної літерою «11», площею 12,1 кв. м; частини другого поверху площею 109,5 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «12», площею 11,2 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «13», площею 11,6 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «14», площею 13,4 кв. м; ванну, позначену літерою «15», площею 7,7 кв. м; туалет, позначений літерою «16», площею 1,8 кв. м; коридор, позначений літерою «17», площею 12 кв. м; спортзал, позначений літерою «18», площею 23,7 кв. м; кладову, позначену літерою «19», площею 8,1 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «20», площею 20 кв. м; мансарду площею 28,8 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «21», площею 4,4 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «22», площею 15,8 кв. м, що відповідає їхній ідеальній частці 69/100.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 9 321 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частини ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 3 395,48 грн. судового збору в користь держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 1 973,33 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не досягли згоди щодо користування спірним майном, тому його необхідно поділити відповідно до висновку експертизи (т.2, а.с. 98-103).

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_2 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом не досліджено, що саме є предметом спору: будинок чи квартира, оскільки згідно інвентарної справи це житловий будинок, а судовий експерт здійснив поділ квартири.

Вважає, що судом не було враховано те, що спірний об`єкт нерухомості має три співвласники, частки яких визначено, однак його поділ „здійснено між двома, без врахування прав та інтересів основного співвласника ОСОБА_3 , а також те, що власником земельної ділянки є позивач, однак порядок користування нею не визначено.

Звертає увагу на те, що суд поділив квартиру між двома співвласниками на дві окремі квартири за відсутності рішення виконавчого органу місцевого самоврядування на перепланування та перебудову вказаного житла, як це передбачено статтею 152 ЖК України (т. 2, а.с. 159-165).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року (яким оскаржуване рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 вересня 2016 року було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог) скасовано і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.3, а.с. 40-45).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянтки на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивача і його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судами установлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і їм належить, відповідно, 31/100, 19/100 та 1/2 ідеальних часток цієї квартири.

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи від 17 лютого 2015 року розподіл квартири АДРЕСА_1 є технічно можливим.

Підземна частина будови (підвал) буде відноситися до частини одного з співвласників, через відсутність технічної можливості створення двох окремих входів-виходів у приміщення підвалу.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи становитиме 6 302 897 грн. Вартість 31/100 частини цієї квартири 1 953 898 грн. Вартість 69/100 частини вказаної квартири 4 348 999 грн.

Варіант розподілу квартири в натурі на дві частини, який виключає спільне користування приміщеннями квартири співвласниками, з влаштуванням двох ізольованих квартир: квартира АДРЕСА_2 (підвал, частина першого поверху, другий поверх і мансарда загальною площею 196,8 кв. м) з окремим входом для кожної квартири наступний: квартира АДРЕСА_3 (співвласник № 1) коридор, який позначений літерою «1», площею 1,3 кв. м; частина коридору, який позначений літерою «2», площею 5,3 кв. м; туалет, який позначений літерою «3», площею 1,4 кв. м; комора, яка позначена літерою «4», площею 1,4 кв. м; гараж, який позначений літерою «5», площею 15,5 кв. м; душова, яка позначена літерою «6», площею 3,2 кв. м; комора, яка позначена літерою «7», площею 1,9 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «8», площею 9,5 кв. м; житлова кімната, яка позначена літерою «9», площею 35,5 кв. м; житлова кімната, яка позначена літерою «10», площею 12,2 кв. м(загальна площа квартири АДРЕСА_2 (співвласник № 2) частини підвалу загальною площею 41,8 кв. м, а саме: приміщення, позначене літерою «І», площею 11,5 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІ», площею 6,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІІ», площею 2,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІV», площею 16 кв. м; приміщення, позначене літерою «V», площею 4,5 кв. м; частини першого поверху площею 16,7 кв. м, а саме: частини коридору, позначеного літерою «2», площею 4,6 кв. м; кухні, позначеної літерою «11», площею 12,1 кв. м; частини другого поверху площею 109,5 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «12», площею 11,2 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «13», площею 11,6 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «14», площею 13,4 кв. м; ванна, позначена літерою «15», площею 7,7 кв. м; туалет, позначений літерою «16», площею 1,8 кв. м; коридор, позначений літерою «17», площею 12 кв. м; спортзал, позначений літерою «18», площею 23,7 кв. м; комора, позначена літерою «19», площею 8,1 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «20», площею 20 кв. м; мансарда площею 28,8 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «21», площею 4,4 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «22», площею 15,8 кв. м (загальна площа квартири № 2 становить 196,8 кв. м).

Запропонований варіант розподілу є єдино можливим з технічної точки зору, враховуючи особливості об`ємно-планувальних рішень будівлі житлового будинку, а саме: загальна глуха стіна з прибудованою квартирою зліва досліджуваної квартири АДРЕСА_3 ; особливості рельєфу місцевості, а саме: пристрій підпірної стіни та наявність поверху (магазин) з рівнем перекриття на рівні підлоги першого поверху приміщень досліджуваної квартири АДРЕСА_3 .

Реальна частка першого співвласника в квартирі АДРЕСА_1 згідно з варіантом реального розподілу, який запропонований експертом, становить 31/100 частин.

Реальна частка другого співвласника в квартирі АДРЕСА_1 згідно з варіантом реального розподілу, який запропонований експертом, становить 69/100 частин.

При цьому, грошова компенсація за відхилення від ідеальної частини (недостача 0,84 кв. м загальної площі) повинна належати першому співвласнику (31/100) і становить 18 642 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 вказував, що він є власником 31/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 , позивач позбавлений можливості спільно з відповідачами володіти та користуватися належним йому на праві власності майном, тому просив виділити йому частину цієї квартири відповідно до висновку експерта.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (частина перша статті 183 ЦК України).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку цього майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Звернувшись до суду за захистом своїх порушених прав, ОСОБА_1 просив виділити йому конкретні приміщення, які складають його частку.

У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 05 вересня 2014 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої постановлено питання, зокрема, чи можливо з технічної точки зору поділити вказану квартиру в натурі відповідно до частки кожного із співвласників.

Висновком судової експертизи встановлено, що розподіл квартири АДРЕСА_1 технічно можливий.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), власникам, наймачам (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Стаття 152 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) встановлює, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Переобладнання улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Висновком експерта визначено варіант розподілу квартири в натурі на дві частини, який виключає спільне користування приміщеннями, з влаштування двох ізольованих квартир: квартира АДРЕСА_3 площею 87,2 кв. м та квартира № 2 площею 196,8 кв. м, з окремим виходом для кожної квартири.

Судами встановлено, що визначений експертом варіант поділу спірної квартири не можливий без втручання у несучу конструкцію. Спірна квартира фактично обладнана єдиною інженерною системою, переобладнання при поділі квартири без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим.

Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання. Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки і загальні коридори.

Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування квартири необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування - у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Разом з тим, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, тощо, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні.

Так само, як відсутнє погодження виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування спірної квартири згідно варіанту її поділу, запропонованого у висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 лютого 2015 року, згідно якого суд першої інстанції і здійснив реальний розподіл квартири оскаржуваним рішенням.

На вище наведене і звернув увагу Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, скасовуючи своєю постановою від 13 лютого 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Також Верховним Судом звернуто увагу на те, що суд апеляційної інстанції не виконав вимог цивільного процесуального законодавства про сприяння судом всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не роз`яснив позивачу право надати суду вказані вище документи та відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилами пожежної безпеки та інших служб, зокрема - погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, які повинні бути надані до ухвалення судом рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору; не запропонував сторонам подати клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання до суду вищевказаної документації та не попередив позивача про наслідки вчинення або невчинення зазначених процесуальних дій (т.3, а.с. 40-45).

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина 5 статті 411 ЦПК України).

В ході нового апеляційного розгляду справи в судовому засіданні 02 вересня 2019 року позивачу (у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 5 статті 12 ЦПК України) було роз`яснено причини скасування судом касаційної інстанції попереднього рішення суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та запропоновано подати до суду апеляційної інстанції висновки відповідних органів про допустимість пов`язаних із поділом спірної квартири переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування цієї квартири, зокрема: висновки, які зазначені у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, у зв`язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву до 23 грудня 2019 року (том 3, а.с. 63-64).

В подальшому така перерва в судовому засіданні неодноразово продовжувалась, останній раз до 30 листопада 2020 року, однак документи, зазначені у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, позивачем зібраними так і не були (протягом майже 15-ти місяців), що визнається (зокрема) і стороною самого позивача у поданій ним до суду „Порівняльній таблиці щодо надання доказів на виконання вимог Постанови ВС (том 3, а.с. 195-197).

Не подання цих документів сторона позивача пояснила суду ухиленням від погодження цих документів відповідачок по справі, яке (згадане погодження) вимагається відповідними органами та службами.

Колегія суддів вважає, що аргументи позивача стосовно ухилення відповідачок від погодження відповідних документів не можуть прийматися до уваги, виходячи з наступного.

Позивач вправі самостійно замовити у відповідній спеціалізованій організації розробку повноцінного проекту перепланування (переобладнання) спірної квартири, який би включав в себе висновки про які йдеться у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, зокрема: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним та санітарно-гігієнічних вимогам (що включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень квартир, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання), пропонованим до будинків і приміщень, та правилам пожежної безпеки, і складовими якого б були проекти газо-, водо- та енергопостачання новоутворених квартир.

Цей повноцінний проект перепланування (переобладнання) спірної квартири позивач мав би подати до відповідних служб на предмет наявності чи відсутності у цих служб зауважень до цього проекту з технічної точки зору.

А за відсутності зауважень відповідних служб до цього проекту з технічної точки зору, цей проект мав би бути поданим до виконавчого комітету місцевої ради - також на предмет наявності чи відсутності у цього органу місцевого самоврядування зауважень до даного проекту з технічної точки зору.

І за відсутності зауважень до цього проекту у відповідних служб та у виконавчого комітету місцевої ради з технічної точки зору цей проект міг би слугувати відповідним обгрунтуванням для суду при прийнятті ним рішення про реальний розподіл спірної квартири незважаючи на незгоду з таким поділом інших співвласників цієї квартири (відповідачок), оскільки наявність чи відсутність зауважень до технічної сторони проекту не залежить від волевиявлення відповідачок, а залежить лише від дотримання проектантами при виготовленні цього проекту діючих технічних норм та правил.

Пунктом 9 частини 1 статті 257 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Направляючи дану справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2019 року зазначив, які докази необхідні для вирішення спору в ході нового апеляційного розгляду справи і які є необхідною умовою для його правильного вирішення.

В ході нового апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції роз`яснив позивачу обов`язковість висновків суду касаційної інстанції для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи та неодноразово оголошував і продовжував в судовому засіданні перерви для подання позивачем до суду зазначеної у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року документації, однак визнані судом касаційної інстанції необхідними для вирішення даного спору докази позивачем до суду апеляційної інстанції за майже 15-ть місяців поданими так і не були.

Причини неподання витребуваних судом доказів, названі позивачем, не можуть бути визнані поважними, виходячи з вже наведеного вище.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з залишенням позову без розгляду, що дає можливість позивачу, після усунення умов, що були підставою для залишення його позову без розгляду (а саме після зібрання всієї необхідної документації та її погодження у відповідних службах та органах), на повторне звернення до суду з аналогічним позовом (частина 2 статті 257 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 257 ч.1 п.9, 367, 368, 374 п.4, 377 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08 вересня 2016 року скасувати та залишити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.