Повадження № 2/638/4279/20
08 грудня 2020 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Рассохи В.Ю.,
учасники справи:
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
У серпні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказав, що 30 січня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір позики, за якими останні отримали 1360 доларів США, що підтверджується договором позики та розпискою.
12 червня 2020 року між ОСОБА_4 та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_4 передала новому кредитору, тобто позивачу право вимоги за вказаним договором позики від 30 січня 2020 року.
Відповідно до п. 1 договору позики № 1 позичальники повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
13 червня 2020 року та повторно 27 липня 2020 року ОСОБА_4 направила на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення про заміну кредитора.
31 липня 2020 року позивачем як позикодавцем за договором позики № 1 відповідачам була направлена вимога про повернення коштів за договором позики № 1, яка відповідачами виконана не була.
Пунктом 4 договору позики № 1 передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку):
а) 1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процента у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково;
б) 10 % (десять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).
Відповідачі сплатили проценти за договором позики № 1 відповідно до п.п. б п. 4 договору позики по 29 березня 2019 року і більше проценти не сплачували.
Таким чином, станом на 10 серпня 2020 року заборгованість відповідачів за договором позики № 1 складає 4093,60 доларів США, з яких 1360 доларів США - сума позики, 2733,60 доларів США заборгованість зі сплати процентів.
19 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладений договір позики, за якими останні отримали 475 доларів США, що підтверджується договором позики та розпискою.
12 червня 2020 року між ОСОБА_5 та позивачем укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_5 передав новому кредитору, тобто позивачу вимоги за договором позики від 19 лютого 2020 року.
Відповідно до п.1 договору позики № 2 позичальники повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
01 серпня 2020 року ОСОБА_5 направив на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення про заміну кредитора, що підтверджує квитанція та опис цінного вкладення.
31 липня 2020 року позивачем як позикодавцем за договором позики № 1 відповідачам була направлена вимога про повернення коштів за договором позики № 1, яка відповідачами виконана не була.
Пунктом 4 договору позики № 2 передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку):
а) 1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процента у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково;
б) 10 % (десять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).
Відповідачі сплатили проценти за договором позики № 2 відповідно до п.п. б п. 4 договору позики № 2 по 18 квітня 2019 року і більше проценти не сплачували.
Таким чином, станом на 10 серпня 2020 року заборгованість відповідачів за договором позики № 2 складає 1287,25 доларів США, з яких 475 доларів США сума позики та 812,25 доларів США заборгованість зі сплати процентів.
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30 січня 2020 року в сумі 4093,60 доларів США; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 лютого 2020 року в сумі 1287,25 доларів США.
Відповідачі не подали до суду відзиву на позовну заяву.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 34).
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Треті особи в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
Позивачем до подана заява про розгляд справи за його відсутності, в якому останній проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 34).
У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе розглядати справу за відсутністю відповідачів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30 січня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір позики, за якими останні отримали 1360 доларів США, що підтверджується копією договору позики від 30 січня 2020 року та копією розписки від 30 січня 2020 року (а.с. 7, 8).
12 червня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором позики від 30 січня 2020 року, про що свідчить копія договору відступлення права вимоги від 12 червня 2020 року (а.с. 14).
27 липня 2020 року ОСОБА_4 направила на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення про заміну кредитора, що підтверджується копією накладної Укрпошта та копією опису цінного листа (а.с. 17, 17 об.).
Відповідно до п. 1 вказаного договору позики від 30 січня 2020 року позичальники повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (а.с. 7).
31 липня 2020 року позивачем як позикодавцем за договором позики від 30 січня 2020 року відповідачам була направлена вимога про повернення коштів за вказаним договором позики від 30 січня 2020 року, про що свідчать копія вимоги від 28 липня 2020 року, копії описів цінного листа та накладних Укрпошта (а.с. 15, 18).
Згідно пункту 4 договору позики від 30 січня 2020 року позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики по одній з фіксованих процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку):
а) 1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процента у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково;
б) 10 % (десять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).
Відповідачі сплатили проценти за договором позики від 30 січня 2020 року відповідно до п.п. б п. 4 договору позики по 29 березня 2019 року і більше проценти не сплачували.
19 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладений договір позики, за якими останні отримали 475 доларів США, що підтверджується копією договору позики від 19 лютого 2020 року та розпискою від 19 лютого 2020 року (а.с. 11, 12).
12 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором позики від 19 лютого 2020 року, про що свідчить копія договору відступлення права вимоги від 19 лютого 2020 року (а.с. 13).
Відповідно до п. 1 вказаного договору позики від 19 лютого 2020 року позичальники повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (а.с. 11).
27 липня 2020 року ОСОБА_5 направив на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлення про заміну кредитора, що підтверджує квитанція та опис цінного вкладення (а.с. 17 об.).
31 липня 2020 року позивачем як позикодавцем за договором позики від 19 лютого 2020 року відповідачам була направлена вимога про повернення коштів за вказаним договором позики від 19 лютого 2020 року, про що свідчать копія вимоги від 28 липня 2020 року, копії описів цінного листа та накладних Укрпошта (а.с. 16, 18).
Пунктом 4 договору позики від 19 лютого 2020 року передбачена сплата процентів від суми позики по одній з процентних ставок, вказаних у цьому пункті один раз на місяць на суму позики. Розмір і порядок одержання процентів, встановлюється договором. Проценти сплачуються позикодавцю один раз на місяць у готівковій формі до фактичної дати повернення позики по одній з фіксованих процентних ставок (з розрахунку):
а) 1,5 % (одна ціла п`ять десятих) процента у календарний день, за період, за який проценти не були сплачені достроково;
б) 10 % (десять) процентів на місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).
Відповідачі сплатили проценти за договором позики № 2 відповідно до п.п. б п. 4 договору позики № 2 по 18 квітня 2019 року і більше проценти не сплачували.
Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка не лише є доказом укладення договору, а й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18.
Встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами в належній формі укладено договори позики від 30 січня 2020 року та від 19 лютого 2020 року, 12 червня 2020 року укладено договори відступлення права вимоги, за яким первісні кредитори передали позивачу право вимоги за вказаними договорами позики, проте відповідачі порушили свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, як то передбачено зазначеними договорами позики, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.
Отже, оскільки між сторонами по справі укладено договори позики від 30 січня 2020 року та від 19 лютого 2020 року, відповідачі не довели факту повернення боргу як первісним кредиторам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , так і ОСОБА_1 , а також не спростували тих обставин, що позивач набув право вимоги за вказаними договорами позики, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача боргу за договором позики від 30 січня 2020 року у розмірі 1360 доларів США та за договором позики від 19 лютого 2020 року у розмірі 475 доларів США.
В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів 2733,60 доларів США заборгованості по процентам за договором позики від 30 січня 2020 року з 30 березня по 10 серпня 2020 року та 812,25 доларів США за договором позики від 19 лютого 2020 року. З 19 квітня 2020 року по 10 серпня 2020 року.
Згідно 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно п. 1 договору позики від 30 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , останні повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
Відповідно до п. 1 договору позики від 19 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , останні повинні виконати зобов`язання за договором позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
Отже, сторони погодили строк, відповідно до якого позичальники мають виконати зобов`язання за вказаними договорами позики протягом трьох днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.
Як зазначено вище, 12 червня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором позики від 30 січня 2020 року, про що свідчить копія договору відступлення права вимоги від 12 червня 2020 року.
12 червня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 право вимоги за вищевказаним договором позики від 19 лютого 2020 року, про що свідчить копія договору відступлення права вимоги від 12 червня 2020 року.
31 липня 2020 року ОСОБА_1 як позикодавцем за договорами позики від 30 січня 2020 року та від 19 лютого 2020 року відповідачам були направлені вимоги про повернення коштів за вказаними договорами позики.
Враховуючи викладене суд вважає, що через три дні після направлення вимоги про повернення коштів за вказаними договорами позики відповідно до пунктів 1 договору позики від 30 січня 2020 року та договору від 19 лютого 2020 року припинилося право позивача нараховувати проценти за вказаними договорами позики, тому після 03 серпня 2020 року позивач не мав права нараховувати відповідачам проценти за користування коштами.
Суд вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування коштами припинилось з 04 серпня 2020 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заборгованості по процентами за договором позики від 30 січня 2020 року за період з 04 серпня 2020 року по 10 серпня 2020 року, та вимога позивача про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заборгованості по процентами за договором позики від 19 лютого 2020 року за період з 04 серпня 2020 року по 10 серпня 2020 року не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.
Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню проценти за договором позики від 30 січня 2020 року за період з 30 березня 2020 року по 03 серпня 2020 року в сумі 2590,80 доларів США, та за договором позики від 19 лютого 2020 року за період з 19 квітня 2020 року по 03 серпня 2020 року у сумі 762,37 доларів США.
Аналогічна правова позиція щодо нарахування та стягнення процентів за договором позики викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 426/2216/14-ц.
Що стосується стягнення суми позики та процентів за користування чужими коштами в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквівалента вказаної суми, суд виходить з наступного.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
У статті 2 цього Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.
Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію.
При цьому, Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборованості за договором позики від 30 січня 2020 року в сумі 3950,80 доларів США та за договором позики від 19 лютого 2020 року в сумі 1237,37 доларів США.
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1434,23 грн, що підтверджується квитанцією (а.с. 1).
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі по 717,11 грн з кожного.
Керуючись ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованість за договором позики від 30 січня 2020 року в сумі 3950 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) доларів 80 центів США та заборгованість за договором позики від 19 лютого 2020 року в сумі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) доларів 37 центів США.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн 11 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн 11 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року.
Суддя І.П. Латка