ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

10 січня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/1672/19
Головуючий у першій інстанції Глушко О. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/76/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Бобрової І.О., Вінгаль В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Бивалькевич Т.В.,

позивач: Військова частина НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_1 ;

особа, яка подала скаргу: Військова частина НОМЕР_1 ;

оскаржується ухвала Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання службового обов`язку,

прізвище судді: ОСОБА_2 ; місце ухвалення рішення: м. Бахмач, дата складення повного тексту ухвали: 23 жовтня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 134259,32 грн, заподіяної останнім, як військовослужбовцем, під час виконання службового обов`язку.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року провадження у справі закрито, роз`яснено право на звернення до суду з таким позовом в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу, а справу направити до районного суду для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначала, що не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим, оскільки позивачем в адміністративній справі може бути як фізична особа, так і юридична особа, яка вважає порушеними свої права, свободи чи інтереси, однак відповідачем, відповідно до ч. 4 ст. 46 КАС України, може бути лише суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За позицією апелянта, у даному випадку правовідносини між сторонами не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення відповідача з публічної служби або оскарження дій відповідача, а тому виходячи з суб`єктного складу учасників спору та його предмету, спір має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

Крім того, Військова частина НОМЕР_1 зазначала, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки поданий відповідачем розрахунок вартості послуг від 28.08.2019 року не є належним та допустимим доказом сплати 2000 грн за надання правничої допомоги та не є підтвердженням безпосередньої оплати цієї суми.

В засідання апеляційного суду сторони у справі, будучи оповіщеними в належному порядку про час та місце розгляду справи, не з`явились.

До початку розгляду справи позивачем було подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи на інший день через неможливість прибуття представника військової частини у судове засідання у зв`язку з його зайнятістю у розгляді інших судових справ, однак доказів на підтвердження наявності зазначених поважних причин позивачем подано не було.

За таких обставин, клопотання про відкладення справи апеляційним судом було залишено без задоволення, як таке, що не підтверджено доказами, а справу розглянуто в апеляційному порядку відповідно до правила ч.2 ст. 372 ЦПК України, за відсутності учасників справи.

Положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце її розгляду, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на такі обставини та відповідно до приписів ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, суд підписує рішення без його проголошення, датою ухвалення якого є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Постановивши ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. Суть спору між сторонами витікає з проходження відповідачем публічної служби, тому суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, посилаючись на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У даній справі, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи - колишнього військовослужбовця - про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.

Звертаючись із зазначеним позовом, Військова частина НОМЕР_1 послалась на те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №835 від 13.12.2018 відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності в розмірі завданої державі шкоди в сумі 151178,58 грн.

Шкода заподіяна державі відповідачем внаслідок недбалого та безвідповідального ставлення до виконання своїх службових обов`язків та військової служби, відповідно підлягає відшкодуванню згідно з Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що даний спір має розглядатись в порядку адміністративного провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що спір стосується вимог про відшкодування шкоди, а тому повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, оскільки в рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі, в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі та роз`яснив позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, виконавши приписи ч.1 ст. 256 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставне стягнення судом з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Положеннями ч. 5 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду мають бути подані ордер або довіреність, договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за безпосередню участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору від 23.08.2019 року та ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_1 . Серії ЧН№090039 від 28.08.2019 року, адвокат Ковалюх В.М. уповноважений здійснювати правничу допомогу останньому в судах першої та апеляційної інстанцій (а.с.99)

До матеріалів справи відповідачем було долучено розрахунок вартості правничої допомоги згідно договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 23.08.2019 року (а.с.101), який містить детальний опис робіт, виконаних адвокатом, часу, витраченого на виконання цих робіт (надання послуг), при цьому зазначені обставини надання правничої допомоги згідно виданого ордеру підтверджені наявними у справі матеріалами.

Фактичне внесення відповідачем коштів на оплату послуг адвоката підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру №30 від 23.08.2019 року, згідно якої адвокатом Ковалюхом В.М. було прийнято від ОСОБА_1 2000,00 грн. як оплату послуг за надання правової допомоги за договором від 23.08.2019 року (а.с.98).

З наведеного слідує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які доводять підстави, розмір та дійсність витрат, понесених відповідачем на оплату правничої допомоги.

Відповідно, твердження апелянта про те, що суд не досліджував документів, які свідчать про виплату відповідачем адвокату гонорару та постановив ухвалу лише на підставі розрахунку вартості послуг, без вивчення питання про їх фактичну оплату, не відповідають дійсності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів, починаючи з дня складення повного судового рішення.

Голова судового засідання: Судді: