КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Ул?яновської О.В. в м. Київ 01 червня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22 червня 2007 року позвач уклав з відповідачем кредитний договір № KID0GK00830001, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 120000 доларів США до 22 червня 2022 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі за місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання за кредитом в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі 120000 доларів США. В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості у встановленому порядку та строки, в зв`язку з чим станом на 12 червня 2015 року має заборгованість в розмірі 336202,53 долари США, що складається із 170990,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 56006,96 доларів США - заборгованість по процентам, 9506,84 доларів США - заборгованість по комісії, 83677,05 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи - 11,89 доларів США - фіксована частина, 16009,08 доларів США - процентна складова.

На підставі вищевикладеного просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 336202,53 доларів США, що еквівалентно 7066977,21 грн. за кредитним договором № KID0GK00830001 від 22 червня 2007 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року провадження в частині вимог до ОСОБА_2 закрите в зв`язку зі смертю останньої (а. с. 48 т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк`частково задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за тілом кредиту в розмірі 932213,16 грн. та судовий збір 482 грн., в решті позову відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 932213,16 грн., місцевим судом неправильно визначено розмір заборгованості, та не звернуто уваги, що 265037,30 доларів США не може складати еквівалентну суму 932213,16 грн. по курсу НБУ станом на 18 жовтня 2019 року.

Крім того, вважав, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що 265037,30 доларів США складає тіло кредиту, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 12 червня 2015 року тіло кредиту визначено 170990,71 доларів США, яке складається з поточного тіла кредиту 143194,49 доларів США та простроченого тіла кредиту 27796,22 доларів США.

Надані відповідачем квитанції про часткове погашення заборгованості не стосуються кредитного договору, що є предметом даного позову, та сплачені на інший рахунок, який належить до іншого кредитного договору, тому платежі, сплачені відповідачем на виконання іншого договору, не можуть братися судом до уваги.

Також суд першої інстанції в рішенні не врахував, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10 лютого 2016 року в справі № 6-1680цс15, проте він не був врахований місцевим судом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Таким чином, місцевий суд прийшов до помилкового висновку, проводячи стягнення заборгованості у гривні.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що розмір нарахованої скаржником пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами по кредиту складає 83677,05 доларів США, і сума нарахованої пені є несправедливою по відношенню до неї, оскільки перевищує розмір збитків, заподіяних банку невиконанням відповідачем умов кредитного договору. Крім того, розрахунок заборгованості по кредиту є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, а нарахування пені в іноземній валюті не передбачено законодавством, остання стягується виключно в гривні (правова позиція Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц від 20 березня 2019 року).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 22 червня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KID0GK00830001 (а. с. 14 - 16 т. 1), за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 22 червня 2007 року по 22 червня 2022 року включно, у вигляді неповновлюваної кредитної лінії у розмірі 138120 доларів США на наступні цілі: 120000 доларів США на купівлю житла, а також у розмірі 18120 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди та надання фінансового інструменту у розмірі 0.20 % щомісячно від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1545,72 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

В подальшому до кредитного договору укладалися додаткові угоди, якими зменшувалася сума заборгованості і збільшувався розмір виданих кредитних коштів (а. с. 16а - 20 т. 1), зокрема, додатковою угодою № 2 від 18 січня 2013 року кредитні кошти встановлені в сумі 196575,50 доларів США і визначено порядок стягнення неустойки, а також встановлено термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту тривалістю 50 років.

На а. с. 21 т. 1 знаходиться копія договору поруки, укладеного 22 червня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

24 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив повідомлення на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення в строк не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення (а. с. 9 - 13 т. 1).

На а. с. 215 - 223 т. 1 знаходиться виписка з рахунку ОСОБА_1 за період з 22 червня 2007 року по 18 жовтня 2019 року за договором № KID0GK00830001 від 22 червня 2007 року.

На а. с. 224 - 250 т. 1 знаходяться оригінали квитанцій.

На а. с. 4 - 7 т. 1 знаходиться розрахунок заборгованості за договором станом на 12 червня 2016 року, згідно якого розмір заборгованості - 336202,53 і складається із заборгованості за кредитом 170990,71 доларів США, в тому числі прострочене тіло 27796,22 доларів США; заборгованість за відсотками 56006,96 доларів США, в тому числі прострочені відсотки 54943,48 доларів США; заборгованість з комісії 9506,84 доларів США, в тому числі прострочена комісія 9506,84 доларів США; погашено пені, в тому числі списано 245,77 доларів США; заборгованість з пені 83677,05 доларів США; штраф (фіксована частина) 11,89 доларів США, штраф (процентна складова) 16009,08 доларів США.

Ухвалами Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року,18 травня 2018 року, 23 листопада 2018 року, 21 жовтня 2019 рокув справі призначено судову фінансово-кредитну експертизу щодо встановлення відповідності розрахунку заборгованості умовам кредитного договору, однак експертиза проведена не була і направлено повідомлення про неможливість надання висновку (а. с. 105, 169, 176, 188 - 189 т. 1, 3, 22, 23 т. 2).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (не належне виконання).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що боржником не виконано вчасно зобов`язання, визначені договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості в частині її залишку, суд першої інстанції взяв до уваги сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за квитанціями, наявними в матеріалах справи, і прийшов до висновку, що залишок заборгованості в розмірі 265037,30 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 жовтня 2019 року складає 932213,16 грн., підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Разом із тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що із позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в липні 2015 року, а оскільки погашення відповідачем заборгованості, як встановлено судом, здійснювалось по 30 вересня 2019 року, відтак таке погашення не могло бути враховане банком при складанні розрахунку заборгованості.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції визначив її розмір в гривневому еквіваленті, із чим апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Так, за умовами кредитного договору від 22 червня 2007 року і додаткових угод банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку у вигляді неповновлюваної кредитної лінії у розмірі 196575,50 доларів США, тобто валютою кредиту є долар США.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції наведені правові висновки враховані не були і помилково стягнуто суму заборгованості в розмірі 932213,16 грн. за договірним зобов`язанням в іноземній валюті.

Також апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що залишок заборгованості в розмірі 265037,30 доларів США в еквіваленті за курсом НБУ станом на 18 жовтня 2019 року арифметичноне може складати 932213,16 грн., як встановив суд першої інстанції, оскільки враховуючи курс НБУ станом на 18 жовтня 2019 року 1 долар - 24,73 грн. залишок заборгованості 265037,30 доларів США у еквіваленті, визначеному судом, становив би 6554372,43 грн.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, не є законним і обґрунтованим, не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд враховує, що між сторонами було укладено кредитний договір в іноземній валюті в розмірі 120000 доларів США, який в подальшому було збільшено додатковою угодою до 196575,50 доларів США, в результаті неналежного виконання зобов`язань відповідачем за кредитним договором у неї утворилася заборгованість, а відтак право позивача як кредитора підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості із відповідача.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» в поясненнях на апеляційну скаргу визнано, що за період з дати направлення вимоги відповідачу про повернення заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року відповідачем були здійснені погашення за кредитним договором на загальну суму 6116,99 доларів США, з яких 2976,51 долар США було зараховано на погашення заборгованості по тілу кредиту, 2976,48 доларів США було зараховано на погашення заборгованості по пені, 164 долари США було зараховано на погашення заборгованості по процентах (а. с. 122 - 125 т. 2).

Заперечуючи проти позову, відповідачем ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції квитанції, якими вона доводила часткове погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 224 - 250 т. 1), і посилалася на ці ж обставини у відзиві на апеляційну скаргу і додаткових поясненнях, вказуючи, що в період з 22 червня 2007 року по 31 серпня 2019 року нею погашено кредит у розмірі 78044,98 доларів США та 64796,31 грн.(а. с. 66 - 67 т. 3), також відповідач зазначила, що 2976,48 доларів США банком було неправомірно зараховано на погашення пені, яке мало здійснюватися в національній валюті України, а не на погашення тіла кредиту.

Разом із тим, контррозрахунку заборгованості відповідач не склала і таким чином розмір заборгованості, зазначений в позові, нею не спростовано.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано зарахування банком внесених нею платежів до заборгованості за період до направлення вимоги відповідачу про повернення заборгованості за кредитним договором і звернення з позовом,а платежі, здійснені відповідачем після направлення такої вимоги, можуть бути зараховані в передбаченому законом порядку на стадії примусового виконання як добровільне виконання рішення.

Апеляційний суд частково приймає доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу і додаткових поясненнях щодо неможливості нарахування пені в іноземній валюті, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц, постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 463/4186/15-ц).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 757/6367/13-ц, постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі № 463/4186/15-ц).

Разом із тим, оскільки за умовами п. 4.2 кредитного договору сплата пені здійснюється в гривні, у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а. с. 15 зворот - а. с. 16 т. 1), визначення позивачем пені у доларах США суперечить умовам договору, а отже заборгованість з пені, нарахована банком в розрахунку заборгованості на а. с. 4 - 7 т. 1, підлягає перерахунку в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на кожну дату сплати, що за розрахунками апеляційного суду становить 1076041,97 грн.

Крім того, не підлягають стягненню суми заборгованості по комісії в розмірі 9506,84 долари США і штрафи в розмірі16020,97 долари США, виходячи із наступного.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Згідно з абзацем другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Зазначений правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц.

У справі, яка переглядається, умовами договору передбачено сплату щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (п. 7.1) та винагороди за проведення додаткового моніторингу (п. 6.2), однак не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що встановивши у кредитному договорі сплату комісій, банк не зазначив, які саме послуги за вказані комісії надаються позичальнику, що є незаконним, умова договору про стягнення комісії - нікчемною, відтак заборгованість, нарахована АТ КБ «ПриватБанк» по комісії в розмірі 9506,84 долари США, стягненню не підлягає і позов в цій частині залишається без задоволення.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за штрафами, враховуючи наступне.

Згідно з положенням статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають

у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі

№ 6-2003цс15, яка підтримана в подальшому Верховним Судом, зокрема в постанові від 09 вересня 2020 року в справі № № 705/2298/15-ц зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а томуїх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Разом із тим доводи відповідача щодо зменшення розміру пені не знайшли свого підтвердження та відхиляються судом з огляду на наступне.

Так, згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом із тим із розрахунку задоволеного судом розміру заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за кредитом становить 170990,71 доларів США, що значно більше від розрахованого розміру пені в сумі 1076041,97 грн., відтак доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості станом на 12 червня 2015 року в частині заборгованості за кредитом в розмірі 226997,67 доларів США, яка складається із 170990,71 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 56006,96 доларів США, а також пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 1076041,97 грн.

Апеляційний суд звертає увагу на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, а саме, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову в частині заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитом 226997,67 доларів США, а також пені 1076041,97 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає як необґрунтований.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 9135 грн. за подання позову та апеляційної скарги пропорційно до їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ вул. Грушевського 1-д ) заборгованість за кредитним договором № KID0GK00830001 від 22 червня 2007 року в розмірі 226997,67 доларів США (двісті двадцять шість тисяч дев`ятсот дев`яносто сім доларів США 67 центів), а також пеню в розмірі 1076041,97 грн. (один мільйон сімдесят шість тисяч сорок одна гривня 97 копійок) та судові витрати в розмірі 9135 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.