Справа № 405/4041/20
Провадження № 2/266/796/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Федотової В.М.,

за участю секретаря Топузової К.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні в м. Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням посадових осіб , а саме рішенням поліцейського сектора реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП у вигляді постанови про адміністративне правопрушення від 10.01.2018р., яка в подальшому була скасована в судовому порядку. В своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецької грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

08 липня 2020року позивач заявив клопотання про зміну відповідачів , а саме замінити Управління Державної казначейської служби України у м. Бахмуті на Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області , а відповідача Бахмутський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області на Головне управління Національної полдіції в Донецькій області.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.07.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди передано на розгляд за територіальною підсудністю до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.01.2018 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Данковцев О.В. склав постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №449505 за ст.126 КУпАП,згідно якої на позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу. В постанові було зазначено, що позивач 10.01.2018 року керував транспортним засобом, без посвідчення водія, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП. Постанову було складено за його відсутності, чому передувала безліч порушень з боку поліції, незаконні звинувачення та погрози, перевірка на стан наркотичного сп`яніння, результат якого показав, що позивач був абсолютно тверезим.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2018 року у справі № 219/3510/18 постанову серії НК №449505 скасовано у зв`язку з її неправомірністю та відсутністю складу правопорушення. Провадження у справі закрите, рішення не було оскаржене сторонами у встановлений законом строк.

Позивач вважає, що дії поліцейських несли свавільний характер, його зупинка була безпідставною, протокол відносно нього було складено безпідставно , в його відсутність його було притягнуто до адміністративної відповідальності - за таких обставин вважає, що його права були порушені. Про постанову позивач дізнався тільки після відкриття виконавчого провадження серія ВП №55718168 від 07.02.2018 року, яку він отримав випадково. Позивач вказує, що був змушений їхати в інше місто, з`ясовувати всі обставини, витрачати свої гроші та час. Мало того, що йому було завдано моральної шкоди при зупинці і неправомірних дій поліцейських під час зупинки, він повинен був вживати заходи щодо відновлення своїх прав в суді. Внаслідок таких дій поліцейських вважає,що йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінюю в 100 000 (сто тисяч) гривень, та яку просить суд стягнути на його користь у встановлений законом спосіб.

Суму моральної шкоди обґрунтовує тим, що працівники поліції, зупинили його автомобіль у нічний час безпідставно, була складена неправомірна постанова, дії працівників поліції не відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію» та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.1 1.2015 року. Працівники поліції поводили себе так, ніби з самого початку безальтернативно визнали позивача винним. Спілкувались з позивачем не поважно та не ввічливо, порушуючи вимоги «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС України від 09.1 1.2016 № І 179. З боку поліції в його адресу були погрози та приниження. Також зазначив, що він їхав з вагітною дружиною, яка пережила стрес, що є неоцінимою шкодою для її життя та здоров`я, а також життя та здоров`я дитини, бо в такому стані не можна змушувати так нервувати. Дружина та близьки позивача , пережили стрес і душевну біль з ситуацією, яка склалась з виконавчим провадження, тобто ситуацію, яку створили працівники Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Під час зупинки працівники поліції не реагували на його вимоги діяти відповідно до норм діючого законодавства , погрожували завданням фізичного болю. На час з`ясування обставин, пошуку консультації юристів тощо, позивач був вимушений залишати свою дружину, що не могло не сказатися на її здоров`ї, пережив сильний душевний білі, в свою чергу. Внаслідок зазначених дій з боку працівників поліції , а також складання незаконної постанови , був порушений звичайний порядок житія позивача, він був вимушений звертатись до суду для відновлення своїх прав, зазнав фізичних та душевних страждань. Дії працівників поліції також призвели до хвилювання, викликали емоційну напругу, почуття образи, приниженої гідності.

З посиланням на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , позивач вважає,що він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями поліцейських, оскільки провадження по адміністративній справі відносно нього за ст.126 КУпАП закрито , розмір відшкодування мопальної шкоди визначив в 100 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 серпня 2020року було відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди.

21 серпня 2020року представник ГУНП в Донецькій області, який діє на підставі довіреності Варчин Р.С. надав до суду відзив в якому заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, зазначив наступне. ГУНП в Донецькій області вважає позов необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню оскільки позивач своє право на відшкодування моральної шкоди обґрунтовує незаконністю дій інспектора при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Однак, сам факт закриття Артемівським міськрайонним судом Донецької області провадження по адміністративній справі не свідчить про завдання особі шкоди та наявності підстав для її відшкодування, оскільки питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаними нормами є компетенцією лише суду. Крім цього, позивачем не надано належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також позивач не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на його думку внаслідок незаконних дій посадової особи Національної поліції, а також наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою. Зі змісту позовної заяви також не вбачається - в чому саме полягає спричинення позивачу моральної шкоди з боку ГУНП в Донецькій області, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи її розмір ,та якими доказами це підтверджується. Щодо вини поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, зазначив що, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. До позовної заяви позивачем не додано доказів про притягнення поліцейського СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області до відповідальності.

На підставі викладеного, вважає, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, не надавши належних та допустимих доказів, як б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, в сумі, яка становить 100 000,00 грн. просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Також ,представник відповідача просив розглянути справу у його відсутність .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, в письмовій заяві на адресу суду просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської службиУкраїни в Донецькій області в судове засіданні не з`явився, належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи також не скористався своїм правом на подання відзиву.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні юридично значимі факти та відповідні ним правовідносини.

10.01.2018 року поліцейський сектору реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Данковцевим О.В. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №449505 про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу за те, що ОСОБА_1 10.01.2018 року керував транспортним засобом, без посвідчення водія, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 126 КУпАП.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.07.2018 року у справі № 219/3510/18 - постанову серії НК №449505 скасовано у зв`язку з її неправомірністю та відсутністю складу правопорушення. Провадження у справі закрите, рішення не було оскаржене сторонами у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України також передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 3 ст. 82 ЦПК України також передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи , у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог у позовній заяві посилається на вимоги Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 наведеного Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Положеннями ч. ч. 4, 5ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених уст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Відповідно до ст.ст.1,5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»,Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції - Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції у Донецькій області, інспектором якого було складено протокол про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування.

А отже, в даному випадку суд приходить до висновку, що до правовідносин ,щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 по даній справі Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» застосуванню не підлягає.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Частиною 6 ст.1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу).

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Вказаний висновок також викладений в Постанові Верховного суду від 27.06.2018 року у справі № 640/17380/16-ц.

В постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 454/1213/16-ц зазначено наступне.

Положеннями частин першої третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з іншими людьми, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди. Тому позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Наданий на підтвердження позовних вимог позивачем доказ: компакт - диск (DVD-R) із записом, суд не приймати до уваги, як належний. Інформація, яка знаходиться на диску, не містить доказів про заподіяння моральної шкоди позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від судового збору при зверненні з позовом, відповідно дост.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору суд вважає за необхідне компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.2,12,13,76-82,89,133,137,141,247,258,259,263-265 ЦПК України, ст. ст.19,56 Конституції України, ст. ст.16,23,1173,1174,1176 ЦК України,Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Федотова В. М.