Справа № 299/3113/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі МІЦІ О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/3113/19 за позовом ОСОБА_1 до Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання дій органу місцевого самоврядування неправомірними, визнання недійсними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання права володіння земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 19 червня 2020 року, повний текст якого складено 25 червня 2020 року, головуюча суддя Рішко Г.І., -

встановив:

01.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Олешницької сільської ради Виноградівського району, в якому третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначив ОСОБА_2 . Позов мотивував таким.

Позивач на підставі рішення Олешницької сільської ради від 23.04.1997 отримав у довічне успадковуване володіння земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідно до плану-схеми розподілу земельних ділянок та схеми кварталу житлової забудови. Земельна ділянка була призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, на цій ділянці позивач побудував житловий будинок, право власності на який за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване за позивачем 03.02.2006.

У зв`язку з вирішенням Олешницькою сільською радою у 2019 році питання про надання у власність ОСОБА_2 сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_2 позивачу стало відомо, що рішенням Олешницької сільської ради від 22.12.1998 ОСОБА_2 також була надана в довічне успадковуване володіння земельна ділянка по АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку.

В обох цих рішеннях Олешницька сільська рада не вказувала адреси та площі земельних ділянок, що виділялися, а ділянки розподілялися згідно плану-схеми розподілу земельних ділянок та схеми кварталу житлової забудови по АДРЕСА_2 .

Рішенням від 11.04.2018 № 216 Олешницька сільська рада надала ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, рішенням від 19.11.2018 № 274 затвердила акт земельної комісії по вирішенню межових спорів щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 без згоди позивача як суміжного землекористувача, а рішенням від 21.02.2019 № 297 сільська рада затвердила проект землеустрою та надала ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,18 га з кадастровим номером :07:004:0041 по АДРЕСА_2 . Ці рішення Олешницької сільської ради незаконні, оскільки порушують земельні права позивача.

Так, межі та розташування земельної ділянки, наданої ОСОБА_2 , не відповідають параметрам, встановленим планом-схемою розподілу земельних ділянок та схемою кварталу житлової забудови по АДРЕСА_2 .

До того, як сільська рада прийняла рішення про можливість погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 без згоди позивача, вже було встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_2 порушує межі земельної ділянки позивача, а за відсутності згоди між ними спір належало вирішувати судовим порядком. Межовий спір між позивачем і ОСОБА_2 був фактично вирішений сільською радою без повідомлення та участі позивача.

Замовленим позивачем висновком від 01.08.2019 № 23-08/19 експерта ОСОБА_3 було встановлено, що мають місце значне накладання земельної ділянки з кадастровим номером :07:004:0041 на земельну ділянку позивача, значне порушення межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 на шкоду позивачу, невідповідність ділянки, наданої ОСОБА_2 , параметрам забудови житлового кварталу.

Через це позивач не може виготовити технічну документацію із землеустрою на свою земельну ділянку і вимушений звернутися з даним позовом.

Посилаючись на ці обставини, на порушення його цивільних і земельних прав наданням в такий спосіб земельної ділянки ОСОБА_2 , ґрунтуючись на нормах ЗК України та іншого законодавства щодо порядку виникнення прав на землю, їх оформлення, захисту цих прав, вирішення земельних спорів позивач ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірними дії Олешницької сільської ради щодо прийняття рішень:

від 11.04.2018 № 216 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»;

від 19.11.2018 № 274 «Про затвердження акту земельної комісії по вирішенню межових спорів»;

від 21.02.2019 № 297 «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 »;

визнати недійсними рішення Олешницької сільської ради:

30-ї сесії 7-го скликання від 11.04.2018 № 216 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»;

38-ї сесії 7-го скликання від 19.11.2018 № 274 «Про затвердження акту земельної комісії по вирішенню межових спорів»;

40-ї сесії 7-го скликання від 21.02.2019 № 297 «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 »;

визнати за ним право володіння земельною ділянкою АДРЕСА_3 відповідно до схеми кварталу житлової забудови вулиці Молодіжної с. Олешник Виноградівського району;

Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19.06.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності по суті, з того, що цивільні (земельні) права позивача не були порушені оспореними рішеннями сільської ради. Крім того, позивач ОСОБА_1 , поставивши питання про скасування рішень органу місцевого самоврядування, що вже виконані і на підставі яких виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією ОСОБА_2 суб`єктивних прав, з набуттям права власності на землю, обрав неналежний спосіб захисту права. Натомість позивач не має документа на право власності на земельну ділянку, доказів відведення її в натурі (на місцевості) та технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Аннишинець М.В., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Скаргу обґрунтовує загалом тими ж доводами, якими мотивувався позов.

Окрім цього, зазначає, що суд не мав підстав не брати до уваги схему кварталу житлової забудови вул. Молодіжної в с. Олешник, яка є офіційним документом і частиною генерального плану населеного пункту. За наявності плану-схеми розподілу земельних ділянко та схеми кварталу житлової забудови АДРЕСА_1 суміжна земельна ділянка була відведена у власність ОСОБА_2 неправомірно, оскільки місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідає цим документам.

Надаючи ОСОБА_2 земельну ділянку у власність Олешницька сільська рада не взяла до уваги своє чинне рішення від 25.07.2014 № 227 «Про затвердження акту комісії», яким було встановлено, що межа земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 на один метр заходить на земельну ділянку позивача.

Судом не був врахований і висновок судового експерта про порушення меж та накладання одна на одну земельних ділянок по АДРЕСА_4 .

Земельний спір між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 рішенням Олешницької сільської ради від 19.11.2018 № 274 «Про затвердження акту земельної комісії по вирішенню межових спорів» був вирішений із порушенням встановленого порядку, права позивача не були дотримані, його участь у вирішенні питання не була забезпечена.

Суд залишив поза увагою визнання ОСОБА_2 в судовому засіданні факту переходу до нього частини земельної ділянки позивача.

З огляду на такі обставини, суд дійшов невірного висновку про те, що оскаржуваними рішеннями сільської ради права позивача не були порушені.

Позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач Олешницька сільська рада Виноградівського району вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що оспорені рішення органу місцевого самоврядування були прийняті з додержанням відповідних процедур і вимог закону, в тому числі, земельний спір між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був вирішений за особистої участі останнього. Крім того, позивач і залучений ним судовий експерт ігнорують те, що рішенням сільської ради від 12.10.2018 № 256 був затверджений детальний план забудови території по АДРЕСА_2 , яким був уточнений генеральний план населеного пункту, а експерт зробив свої висновки взагалі не маючи належної інформації про земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Аннишинця М.В., які апеляцію підтримали, представника відповідача Олешницького сільського голову Поповича С.М., який скаргу не визнав, представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 адвоката Киретіва В.В., який апеляційну скаргу позивача вважає необґрунтованою, дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 299/1598/16-ц, обговоривши доводи учасників процесу, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 43, 49 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом; позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 50, 51 ЦПК України).

Особа розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист вільно, на власний розсуд; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача (відповідачів) та обов`язок такого конкретного відповідача (відповідачів) відповідати за пред`явленим до нього позовом; обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права.

Апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 поставив питання про визнання неправомірними дій Олешницької сільської ради щодо прийняття рішень: від 11.04.2018 № 216 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»; від 19.11.2018 № 274 «Про затвердження акту земельної комісії по вирішенню межових спорів»; від 21.02.2019 № 297 «Про передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 », про визнання недійсними цих рішень та про визнання за ним права володіння земельною ділянкою АДРЕСА_3 відповідно до схеми кварталу житлової забудови вулиці Молодіжної с. Олешник Виноградівського району (а.с. 3-7, 23, 31, 42).

Отже, позивач поставив питання про визнання недійсним рішень органу місцевого самоврядування, які слугували підставами для виникнення у ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0041 площею 0,18 га по АДРЕСА_2 , рішення, яким вирішувався земельний спір між ним і ОСОБА_2 , а також поставив питання про визнання за ним права володіння земельною ділянкою АДРЕСА_3 відповідно до схеми кварталу житлової забудови цієї вулиці.

У справі містяться дані про те, що:

Олешницька сільська рада своїми рішеннями:

від 23.04.1997 виділила по АДРЕСА_1 земельну ділянку у довічне успадковуване володіння без зазначення площі ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_1 , який у подальшому звів на цій ділянці житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 8-11, 194-195);

від 22.12.1998 виділила по АДРЕСА_1 земельну ділянку у довічне успадковуване володіння без зазначення площі для будівництва індивідуального житлового будинку ОСОБА_2 , який у подальшому звів на цій ділянці житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11, 15, 196-197);

між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 триває земельний спір стосовно площ суміжних земельних ділянок та проходження межі між ними, щодо вирішення якого в різний спосіб вчинялися дії Олешницькою сільською радою, безпосередньо землекористувачами, ОСОБА_2 із цього приводу звертався до правоохоронних органів тощо (акт від 15.07.2014, затверджений рішенням сільради від 25.07.2014 № 227; висновок ДІМ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 06.08.2014; акт від 02.11.2018, затверджений рішенням сільради від 19.11.2018 № 274 (а.с. 30, 31, 90, 92));

на замовлення ОСОБА_2 у 2018 році був виготовлений Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19-41), який був у подальшому затверджений рішенням Олешницької сільської ради від 19.11.2018 № 274.

Відповідно до змісту правової позиції ОСОБА_1 в апеляційному суді, земельний спір має місце саме між ним і ОСОБА_2 , оскільки, на думку позивача, до площі земельної ділянки ОСОБА_2 незаконно була включена частина земельної ділянки, яка виділялася в користування позивачу, а вимога про визнання за ним права володіння земельною ділянкою по АДРЕСА_5 означає відновлення його порушеного права землеволодіння за рахунок тієї частини земельної ділянки ОСОБА_2 , яка накладається на земельну ділянку, що виділялася позивачу відповідно до параметрів плану-схеми розподілу земельних ділянок і схеми кварталу житлової забудови вул. Молодіжної в с. Олешник.

Водночас у справі немає даних про оформлення ОСОБА_1 встановленим порядком прав на конкретно визначену за параметрами земельну ділянку по АДРЕСА_5 , як немає й даних про конкретні параметри накладання земельних ділянок по АДРЕСА_5 і АДРЕСА_6 одна на одну в разі наявності такого.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про відновлення меж земельної ділянки і просив відновити межу, яка поділяє його земельну ділянку по АДРЕСА_5 і земельну ділянку ОСОБА_2 по АДРЕСА_6 у відповідності до даних генерального прану забудови села Олешник (а.с. 2-3 справи № 299/1598/16-ц). Олешницьку сільську раду Виноградівського району позивач ОСОБА_1 у цій справі визначив третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішенням Виноградівського районного суду від 04.10.2017 у справі № 299/1598/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.12.2017, у позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 76-83, а.с. 116-119, 143-146 справи № 299/1598/16-ц).

Таким чином, у справі, що розглядається, відповідно до реальних її обставин має місце спір про право цивільне (земельний спір) передусім між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , результатом вирішення якого в разі задоволення позову є припинення безпосередніх підстав для набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_6 та позбавлення його права власності на частину земельної ділянки, на яку (хоча й не визначивши її лінійні параметри) претендує по суті ОСОБА_1 , вважаючи себе належним користувачем такої частини земельної ділянки, яка наразі належить ОСОБА_2 . Вимоги пред`явленого ОСОБА_1 позову є тісно та взаємно пов`язаними, спрямованими на відновлення земельних прав, що їх позивач вважає порушеними, вирішення вимоги про визнання права володіння земельною ділянкою обумовлюється результатом вирішення вимог про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 20, 21, 316-319, 321, 328, Глави 29, ст. 396 ЦК України, ст.ст. 78-81, 90, 95, 152, 155 ЗК України, інших норм законодавства, право власності на землю та/або право землекористування, набуваються в порядку, передбаченому законом, правомірність набуття цих прав презюмується; власник земельної ділянки і землекористувач вправі вимагати захисту свого права, усунення будь-яких порушень у його здійсненні і захищаючи свої законні права та інтереси не може бути позбавлений права на належний у процесуальному розумінні як позов, так і захист від відповідного позову.

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору як ОСОБА_2 , так і з Олешницькою сільською радою Виноградівського району, яка з огляду на підстави та предмет позову є належним відповідачем, пред`явив позов лише до цієї сільради. ОСОБА_2 не брав участі в справі в якості відповідача, тоді як спір безпосередньо стосується його цивільних прав і обов`язків, майнових прав та інтересів як власника земельної ділянки, на частину якої фактично претендує позивач ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції суті спірних правовідносин у контексті суб`єктного складу сторін у справі не врахував, у порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5, ст. 51, ст. 197 ч. 2 п.п. 4, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, не діяв, у тому числі, питання про участь у справі належного відповідача, про залучення такого не обговорив, процесуальних рішень не приймав. Тим часом, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

У даному випадку факти щодо дій сторін, прав і обов`язків у зв`язку з оформленням прав на суміжні земельні ділянки, землеволодінням і землекористуванням, захистом відповідних майнових прав тощо мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач, передусім, особа, яка набула право власності на земельну ділянку і права якої на цю ділянку по суті оспорюються. Оскільки комплекс процесуальних прав і обов`язків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову.

Тож позов не був пред`явлений, а справу не було вирішено щодо належного відповідача власника земельної ділянки по АДРЕСА_6 ОСОБА_2 . Суд не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору як щодо його прав, так і щодо прав позивача по суті. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для скасування рішень органу місцевого самоврядування, для визнання права позивача на володіння земельною ділянкою із заявлених ним підстав, інші обставини наразі значення не мають.

За умовами справи на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Вирішення справи щодо не всіх належних відповідачів та відсутність у справі необхідного для вирішення спору відповідача є обов`язковою підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення (ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Відтак, з урахуванням положень ст. 367 ч. 4 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав внаслідок пред`явлення його не до всіх належних відповідачів і прийняття судом рішення про права, свободи, та інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі в передбаченому цивільним процесуальним законом статусі і порядку.

Керуючись ст. 367 ч. 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Виноградівського районного суду від 19 червня 2020 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання дій органу місцевого самоврядування неправомірними, визнання недійсними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та визнання права володіння земельною ділянкою відмовити внаслідок пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 2 грудня 2020 року.

Судді