ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» січня 2020 року

м. Харків

справа № 642/1163/18-ц

провадження № 22ц/818/157/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року в складі судді Шрамко Л.Л.

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та банком у 2016 році укладено два договори про надання банківських послуг, а саме, відкриття карткових рахунків та їх обслуговування з встановленим кредитним лімітом: за картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим 19 листопада 2016 року - 17 600,00 грн, за картковим рахунком № НОМЕР_2 , відкритим 26 лютого 2016 року - 18 600,00 грн.

Вказав, що він одночасно уклав два договори добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування», на яке за цими договорами покладено обов`язок виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Зазначив, що банком видано йому дві кредитні картки, за якими здійснювалось розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій за його рахунками.

За ініціативою банку кредитний ліміт за кредитними картками збільшено, однак цими коштами він не користувався, та за період з 09 грудня 2017 року по 13 грудня 2017 року по рахунку № НОМЕР_1 йому встановлено кредитний ліміт у розмірі 21 100,00 грн та доступно до зняття 19 494,62 грн, а по рахунку № НОМЕР_2 - 27 900,00 грн та доступно до зняття 15 949,34 грн.

Вказав, що станом на 09 грудня 2017 року його борг по рахунку № НОМЕР_1 складав 1584,28 грн, та він щомісячно сплачував обов`язковий платіж у розмірі 100,00 грн, а по рахунку № НОМЕР_2 борг - 11 922,76 грн, та він щомісячно сплачував обов`язковий платіж у розмірі 900,00 грн.

Зазначив, що 09 грудня 2017 року, у неробочий день, з 13-00 до 15-00 год. невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами з двох його кредитних карток на суму 36 354,24 грн, а саме: з картки/рахунку № НОМЕР_1 відбулося несанкціоноване списання кредитних коштів на суму 19 195,00 грн, та комісії у розмірі 767,80 грн, а всього 19 962,80 грн; з картки/рахунку № НОМЕР_2 - на суму 15 761,00 грн, комісії у розмірі 630,44 грн, а всього 16 391,44 грн.

Вказав, що розпорядження про списання коштів з його рахунків не давав, будь-яких дій, що могли призвести до списання грошових коштів, не вчиняв.

11 грудня 2017 року, в понеділок, він особисто звернувся до банку з вимогою заблокувати картки і скасувати всі транзакції за 09 грудня 2017 року та повідомив про факт шахрайства, після чого його картки було заблоковано.

Зазначив, що того ж дня, 11 грудня 2017 року, він також звернувся до правоохоронних органів, у зв`язку з чим 12 грудня 2017 року Новобаварським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області відкрито кримінальне провадження № 0002516 за частиною 1 статті 190 КК України.

Вказав, що 12 грудня 2017 року звернувся із заявою до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», однак відповіді не отримав.

Зазначив, що листом від 13 грудня 2017 року банк повідомив його, шо не може компенсувати списані грошові кошти, оскільки він нібито надав реквізити карток стороннім особам, а опротестовані транзакції проведені коректно, у відповідності до правил Міжнародної платіжної системи.

Вказав, що 18 грудня 2017 року ним сплачено обов`язкові платежі за двома картками у розмірі 1300,00 грн. та 150,00 грн, а також 02 лютого 2018 року ним сплачено обов`язкові платежі за двома картками у розмірі 900,00 грн та 300,00 грн, однак будь-яких повідомлень про ці платежі він не отримав.

Разом з тим, в період з 09 грудня 2017 року та до подачі позову йому надходять sms-повідомлення банку про доступні кошти та мінімальні платежі за кредитами по карткових рахунках, з яких шахраї списали 36 354,24 грн, та суми платежів для оплати, нараховані банком з урахуванням списаних шахраями грошових коштів, у зв`язку з чим він звертався з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у задоволенні якого постановою слідчого відмовлено.

Зазначив, що 18 січня 2018 року подав заяву до банку про зупинення нарахування мінімальних платежів за його кредитами та надання можливості сплачувати кредити у раніше встановленому порядку, тобто у сумі 900,00 грн та 100,00 грн, без урахування вкрадених шахраями коштів, однак отримав відмову з пропозицією сплатити всю заборгованість з урахуванням вкрадених коштів.

Вказав, що на номери його мобільного та домашнього телефонів почали надходити дзвінки невстановлених осіб нібито від банку з погрозами та вимогами сплатити заборгованість.

Крім того, банк випустив нові кредитні картки на його ім`я, які він не отримав, та самостійно збільшив розмір заборгованості за кредитами, про що повідомив його sms - повідомленнями, згідно яких за новими картками/рахунками загальна заборгованість складає 22 711,12 грн та 28 795,75 грн відповідно, і його зобов`язано сплатити 4069,27 грн. до 09 лютого 2018 року за першою карткою та 4138,27 грн до 16 лютого 2018 року - за другою.

Зазначив, що продовжує сплачувати заборгованість за кредитами в тому обсязі, в якому сплачував її до крадіжки.

Разом з тим, листами від 15 лютого 2018 року та від 22 лютого 2018 року банк повідомив його про наявність простроченої заборгованості з урахуванням вкрадених коштів, на суму 5 806,16 грн.

Вказав, що станом на дату подачі позову нових кредитних карток банку він не має, старі заблоковані, та сплачувати щомісячно суму у розмірі 4135,32 грн та прострочену заборгованість за користування вкраденими шахраями коштами він не має можливості, адже ці суми складають майже 50% його щомісячного доходу.

Зазначив, що йому завдано моральної шкоди, оскільки через численні дзвінки з погрозами та листи відповідача він перебуває в постійному стані знервованості та занепокоєння, у нього порушений сон та відсутній апетит. Тривалий час відповідач здійснює на нього психологічний тиск, спонукає до пошуку коштів для сплати неіснуючого боргу.

Просив стягнути на його користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» грошові кошти в загальній сумі 36 354, 24 грн шляхом їх перерахунку на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у банку на його ім`я у розмірі 19 962,80 грн, та на картковий рахунок № НОМЕР_2 - у розмірі 16 391,44 грн; стягнути на його користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» пеню в розмірі 0,1% суми неналежного переказу у сумі 3 562,72 грн шляхом їх перерахунку на один з його карткових рахунків в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк»; стягнути на його користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 3000,00 грн за спричинену моральну шкоду шляхом їх перерахунку на один з його карткових рахунків в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 36 354, 24 грн шляхом їх перерахунку: на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Альфа- Банк» на ім`я ОСОБА_1 - 19 962,80 грн; на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Акціонерному товаристві «Альфа- Банк» на ім`я ОСОБА_1 - 16 391,44 грн; стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за період з 09 грудня 2017 року по 16 березня 2018 року у сумі 3 562,72 грн шляхом їх перерахунку на один з карткових рахунків ОСОБА_1 , відкритих в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк»; в інший частині позовних вимог - відмовлено; стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, надавши сторонній особі інформацію щодо динамічного паролю з чотирьох цифр, які надходили йому у sms -повідомленнях, тому має самостійно нести відповідальність за здійснені операції щодо списання коштів з його рахунків; що згідно публічної пропозиції банку на укладення договору банківського обслуговування саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення інформації за рахунком у результаті використання паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації, при цьому банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту у разі розголошення вказаної інформації; що судом помилково застосовано до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України від 13 травня 2015 року №6-71цс15, яка ґрунтується на вимогах Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, оскільки вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність 12 листопада 2014 року.

13 грудня 2019 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він просив залишити рішення суду без змін. При цьому посилався на те, що саме банк мав довести, що дії позивача призвели до несанкціонованого списання коштів; зазначив, що позивач у день списання коштів інших комунікацій, окрім з банком, ні з ким не підтримував, сам платіжних операцій не вчиняв, стороннім особам інформації не передавав. Тобто, позивач не здійснював ніяких дій або бездіяльності, що призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що банк не забезпечив збереження своїми працівниками та особами, які мають доступ до телефонного номеру банку, банківської таємниці, не спростував доводи позивача, що він своїми діями не сприяв несанкціонованому списанню грошових коштів з його рахунку, не розголошував третій особі інформацію, яка б давала змогу ініціювати платіжні операції, а тому зобов`язаний сплатити позивачу, який невідкладно повідомив банк про платіжні операції, що ним не здійснювались, кошти, що несанкціоновано зняті з його рахунку, та пеню у розмірі 0,1% від суми неналежного переказу. У частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовлено у зв`язку з тим, що ані договором, ані Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено підстав для відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та банком укладено договори про надання банківських послуг, а саме відкриття карткових рахунків № НОМЕР_1 від 19 листопада 2016 року та № НОМЕР_1 від 26 лютого 2016 року та їх обслуговування (а. с. 24-27, том 1).

Також, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток № 248.630373065.111 від 26 лютого 2016 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з непередбаченими збитками у разі несанкціонованого використання третіми особами поточного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в Приватному акціонерному товаристві «Альфа-Банк» внаслідок крадіжки, грабежу, розбою або підробки (скіммінгу) платіжної картки, що емітована банком і держателем якої є страхувальник (а. с. 54-56, том 1).

09 грудня 2017 року в період з 13-00 год. по 15-00 год. з вказаних двох кредитних карток ОСОБА_1 здійснено списання коштів на загальну суму 36 354,24 грн, а саме: з картки/рахунку № НОМЕР_1 здійснено переказ у розмірі 19 195,00 грн та списано комісію за переказ коштів у розмірі 767,80 грн, а всього списано 19 962,80 грн, у зв`язку з чим заборгованість станом на 13 грудня 2017 року склала 21 589,72 грн, та з картки/рахунку № НОМЕР_2 - 15 761,00 грн та комісію за переказ коштів у розмірі 630,44 грн, а всього - 16 391,44 грн, у зв`язку з чим заборгованість станом на 13 грудня 2017 року склала 28 451,53 грн, що підтверджується виписками по рахункам Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (а. с. 14-15, 107-108, 109-110, том 1).

Матеріали справи свідчать про те, що в цей день ОСОБА_1 перебував на полюванні в Чутівському районі Полтавської області (а. с. 119, том 1).

З інформації щодо телефонних дзвінків та sms - повідомлень, наданої банком, вбачається, що 09 грудня 2017 року о 13-36 год. та 14-48 год. на телефонний номер ОСОБА_1 надходили коди для підтвердження операцій зі списання коштів у розмірі 19 195,00 грн та 15 761,00 грн (а. с. 199-200, том 1).

Оператор мобільного зв`язку Приватне акціонерне товариство «Vodafone Ukraine» на ухвалу суду першої інстанції про витребування доказів надав інформацію щодо вхідних та вихідних дзвінків і sms -повідомлень на мобільний номер НОМЕР_3 , належний ОСОБА_1 за 09 грудня 2017 року з 11-30 до 16-00 год. (а. с. 217-219, том 1).

З наданої інформації вбачається, що о 13-03 год. на вказаний телефонний номер з номеру НОМЕР_7 надійшов вхідний телефонний дзвінок. В подальшому телефонні дзвінки з цього номеру на номер ОСОБА_1 зафіксовано о 13-20 год., 13-24 год., 13-26 год., 13-28 год., 13-31 год., 13-32 год, 13-33 год., 13-36 год., 13-37 год., 13-38 год, 13-40 год., 13-41 год.,13-44 год., 14-45 год., 14-46 год., 14-48 год., 14-49 год.

Крім того, 09 грудня 2017 року на вказаний телефонний номер надходили sms - повідомлення від абонента ALFABANK о 13-23 год., о 13-27 год., о 13-30 год., о 13-36 год., о 13-41 год., о 13-42 год., о 13-45 год., о 14-46 год., о 14-48 год., о 14-50 год. (а. с. 217-219, том 1).

Надсилання ОСОБА_1 зазначених sms - повідомлень підтверджується й деталізованою інформацією, наданою банком до суду першої інстанції 01 серпня 2019 року (а. с. 232-235, том 1).

При цьому, проти здійснення дзвінків на телефонний номер ОСОБА_1 з телефонних номерів банку Акціонерне товариство «Альфа-Банк» заперечував. Вказав, що не здійснював дзвінки, не відправляв mms - повідомлень та не використовував інтернет-трафік на телефонний номер НОМЕР_4 за вказаний період (а. с. 231, том 1).

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до банку з претензією щодо несанкціонованого списання 09 грудня 2017 року коштів з його карткових рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . У зазначеній претензії ОСОБА_1 пояснив, що йому зателефонував співробітник нібито служби безпеки банку та запропонував додаткову послугу щодо розрахунків з юридичними особами, на що він погодився. Після цього йому надходили sms - повідомлення з банку, які він і озвучив цьому співробітнику, а потім виявив, що з його рахунків були без його згоди списані вказані грошові суми (а. с. 16, том 1).

Також, 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з приводу шахрайського заволодіння його коштами та 12 грудня 2017 року за його заявою внесено дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002516 за частиною 1 статті 190 КК України (а. с. 30, том 1).

За результатами службового розслідування, проведеного банком, встановлено, шо оспорювані ОСОБА_1 транзакції здійснені успішно, без порушення правил Міжнародної платіжної системи. При їх здійсненні вводився код, який використовується для додаткової ідентифікації клієнтом під час проведення операцій в мережі Інтернет та прирівнюється до підпису клієнта, що стверджує його згоду на проведення операції. Операції проводилися без фізичного використання картки, шляхом вводу реквізитів платіжної картки із підтвердженням коду, надісланого в sms - повідомленні. Використовувалися такі реквізити картки: номер платіжної картки, строк її дії, CVV2 код, код підтвердження, надісланий у sms - повідомленні (lookup code).

Банком встановлено, що сам клієнт повідомив сторонній особі дані своєї банківської картки та підтвердив пароль, і запит на виконання переказу надійшов від нього, з його контактного номеру телефону, підтверджений паролем. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до правоохоронних органів (а. с. 110-111).

Листом від 13 грудня 2017 року № 93907-23.1-б/б банк повідомив ОСОБА_1 , що не може компенсувати списані з його рахунків грошові кошти, оскільки він надав реквізити карток стороннім особам, а опротестовані транзакції проведені коректно, у відповідності з правилами Міжнародної Платіжної системи, отже відповідальність за операції несе клієнт (а. с. 28, том 1).

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до страховика - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» щодо несанкціонованого списання грошових коштів. У заяві він зазначив, що 09 грудня 2017 року він перебував у Чутівському районі Полтавської області. До нього звернулась дочка з проханням перерахувати 1300,00 грн на його картку від продажу дитячого візка через інтернет. Оскільки у нього з собою не було картки, він повідомив дочці лише номер свого рахунку НОМЕР_2 , який вона вказала за номером телефону НОМЕР_5 особі на ім`я ОСОБА_4 . Зазначив, що о 12-59 год. йому зателефонував чоловік, який відрекомендувався співробітником служби безпеки Акціонерного товариства «Альфа банк» з телефонного номеру НОМЕР_6 та запропонував оформити послугу для роботи з юридичними особами, на що він погодився. Через декілька хвилин з того ж номеру банку чоловік знову зателефонував та повідомив, що буде направляти повідомлення, а він їх повинен озвучити, оскільки йде запис, пояснив, що без цієї процедури неможливий переказ грошей. На його номер надійшли два-три повідомлення, які він назвав цьому чоловіку, а в понеділок 11 грудня 2017 року виявив списання коштів з його карток та звернувся до відділення банку, де йому пояснили, що операції з коштами вчинені шахраями (а. с. 57, том 1).

Листами від 04 січня 2018 року страховою компанією повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для страхової виплати у його справі згідно пункту 4.1.12 частини «Б» договору страхування.

Зокрема, у відповідях зазначено, що відповідно до пункту 1.7. частини «Б» укладеного зі ОСОБА_1 договору страхування страховим випадком є передбачувана договором страхування подія, яка мала місце під час дії договору страхування, яка не підпадає під виключення або обмеження страхування, передбачені цим договором, і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

В ході з`ясування обставин вищезазначеного випадку страховою компанією встановлено, що зловмисник шляхом фальсифікування телефонного дзвінка від імені банку дізнався у ОСОБА_1 персональні дані платіжної картки, та за допомогою отриманої інформації здійснив списання грошових коштів з його рахунку, що обслуговується платіжною карткою, що за умовами договору страхування визнається фішингом - видом шахрайства з платіжними картками, при якому зловмисник шляхом фальсифікування телефонного дзвінка або електронної розсилки від імені банку, або іншої організації дізнається у страхувальника персональні дані платіжної картки (номер картки, PIN-код, код CVV2, sms - код), та за допомогою отриманої інформації здійснює списання грошових коштів з рахунку, що обслуговується платіжною карткою. Згідно з пунктом 4.1.12. частини «Б» договору страхування до страхових випадків не відносяться та не підлягають страховому відшкодуванню збитки, спричинені фішингом (а. с. 58, 59, том 1).

Зазначені відповіді від 04 січня 2018 року помилково направлені на неправильну адресу ОСОБА_1 (а. с. 60, том 1), у зв`язку з чим 10 травня 2018 року на дійсну адресу ОСОБА_1 повторно направлені рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату (а. с. 61-62, том 2).

18 грудня 2017 року ОСОБА_1 здійснив обов`язкові платежі по картковому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 135,00 грн, та по картковому рахунку № НОМЕР_2 - 1285,00 грн (а. с. 32, том 1).

05 січня 2018 року та 29 січня 2018 року ОСОБА_1 звертався до слідчого Новобаварського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області та начальника Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури №2 з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, однак постановою слідчого йому відмовлено (а. с. 8-13, 17-18, том 1).

18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про зупинення нарахування мінімальних платежів за його кредитами та надання можливості сплачувати кредити у раніше встановленому порядку, тобто, у сумі 900,00 грн та 100,00 грн без урахування вкрадених шахраями коштів, однак отримав відповідь від 31 січня 2018 року з відмовою у реструктуризації та повідомлення від 15 лютого 2018 року та 22 лютого 2018 року про наявність простроченої заборгованості у розмірі 4765,89 грн та 1040,27 грн станом на відповідні дати (а. с. 19-20, 21, 22, 23, том 1).

02 лютого 2018 року ОСОБА_1 здійснив обов`язкові платежі по картковому рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 285,00 грн, та по картковому рахунку № НОМЕР_2 - 885,00 грн (а. с. 33, том 1).

17 липня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» до суду першої інстанції подав заяву про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 57,00 грн, а саме у зв`язку з підготовкою та надсиланням поштою кореспонденції (а. с. 87, том 1).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи - відмовлено.

Згідно із статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за якими рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно пунктів 7-9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління НБУ №705 від 05 грудня 2014 року емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

За змістом вищенаведених норм, які є спеціальними для спірних правовідносин, тягар доказування зазначених обставин несе банк.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, слід виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року, справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396 св 18.

Судом установлено, що 09 грудня 2017 року з двох рахунків ОСОБА_1 невстановленою особою здійснено перекази грошових коштів, про що ОСОБА_1 стало відомо 11 грудня 2019 року. Цього ж дня він одразу повідомив банк, правоохоронні органи про шахрайство з його рахунками.

Матеріали справи свідчать про те, що банком, який несе тягар доказування, відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для покладення на позивача відповідальності за вчинені операції по рахунках.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року, справа № 676/2792/16-ц, провадження № 61-34233св18.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа № 537/3312/16-ц, провадження № 61-17629 св 18.

Доводи апеляційної скарги банку щодо того, що позивач своїми діями сприяв втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, надавши сторонній особі інформацію щодо динамічного паролю з чотирьох цифр, які надходили йому у sms -повідомленнях, тому має самостійно нести відповідальність за здійснені операції щодо списання коштів з його рахунків; що згідно публічної пропозиції банку на укладення договору банківського обслуговування саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення інформації за рахунком у результаті використання паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації, та банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту у разі розголошення вказаної інформації, судова колегія вважає необґрунтованими.

З наданих суду доказів не вбачається, яку саме інформацію про свої рахунки ОСОБА_1 повідомив невстановленій особі, яка відрекомендувалась представником служби безпеки банку, та чи дало саме це змогу ініціювати платіжні операції за кредитними картками, що не є свідченням безспірності того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації та внаслідок чого саме на нього має бути покладена відповідальність за вказані перекази коштів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 листопада 2019 року, справа № 210/245/18-ц, провадження № 61-4352св19.

Крім того, про списання коштів з його рахунку ОСОБА_1 одразу у перший робочий день після вихідних повідомив банк, а також за вказаним фактом за його заявою відкрито кримінальне провадження, яке триває.

Таким чином, банком не надано доказів на підтвердження сприяння позивачем незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк, на якого покладається тягар доказування у даній справі, не спростував доводи позовної заяви, що є підставою для стягнення з банку на його користь як незаконно списаних з його рахунків грошових коштів, так і стягнення з банку пені на користь позивача у розмірі 0,1% від суми переказу, що передбачено пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Розрахунок пені, наведений ОСОБА_1 , виходячи з загальної суми неналежного переказу 36 354,24 грн та кількості днів простроченого переказу коштів з дня списання 09 грудня 2017 року до дня звернення з позовом - 16 березня 2018 року (поштою), судом перевірено, та він є правильним (36 354,24*0,1/100*98 днів = 3562,72 грн).

Твердження банку в апеляційній скарзі, що судом помилково застосовано до спірних правовідносин правову позицію Верховного Суду України від 13 травня 2015 року №6-71цс15, яка ґрунтується на вимогах Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, оскільки вказаний нормативно-правовий акт втратив чинність 12 листопада 2014 року, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилався саме на правовий висновок суду, а не на норми законодавства, що втратили чинність до виникнення спірних правовідносин.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, ґрунтується на тому, що за умови не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника.

Зазначене відповідає вимогам Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою правління Національного банку України №705 від 05 грудня 2014 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, згідно якого користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Верховний Суд у своїй практиці від правової позиції Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 не відступав, навпаки, підтримав її у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18; від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц, провадження № 61-5769св18, від 20 червня 2018 року, справа № 691/699/16-ц, провадження № 61-16504св18; від 20 червня 2018 року, справа № 320/1169/16-ц, провадження № 61-9855св18; від 03 жовтня 2018 року, справа № 357/6461/15-ц, провадження № 61-19669св18; від 20 березня 2019 року, справа № 715/1067/16-ц, провадження № 61-22431св18; від 16 жовтня 2019 року, справа № 676/2792/16-ц, провадження № 61-34233св18; від 20 листопада 2019 року, справа № 210/245/18-ц, провадження № 61-4352св19.

Отже, оскільки норми чинного законодавства містять вимоги, аналогічні нормам законодавства, на яких ґрунтується вищевказаний правовий висновок, судова колегія вважає, що посилання на нього суду першої інстанції є доцільним та не призвело до неправильного вирішення спору.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди судова колегія також вважає обґрунтованим.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у тих випадках, якщо її заподіяно діями, небезпечними для життя і здоров`я людини.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи спірні правовідносини між ОСОБА_1 та банком виникли з договору щодо обслуговування банківських рахунків.

Враховуючи, що ані договором між сторонами, ані нормами законодавства про захист прав споживачів не передбачено відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 у цій частині є законним, відповідає встановленим обставинам справи.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа - Банк» без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а апеляційну скаргу банку залишено без задоволення, тому підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 08 січня 2020 року.