Справа № 472/1539/19
Провадження №2-з/472/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви

09 січня 2020 року смт. Веселинове

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Орленко Л.О., розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про забезпечення доказів до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2019 року Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Заява мотивована тим, що 13 серпня 2018 року між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_1 помер.

Веселинівською державною нотаріальною конторою заявнику відмовлено в наданні інформації щодо відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 .

Заявник вказує, що Банк позбавлений можливості самостійно отримати інформацію щодо наявності спадкового майна та конфіденційної інформації щодо спадкоємців боржника. Тому звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів до пред`явлення позову шляхом витребування належним чином завіреної копії спадкової справи та витягу із спадкового реєстру після смерті боржника ОСОБА_1 .

Суд, вивчивши зміст заяви та документи, які додані до заяви, дійшов наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження, доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 2 і 3 статті 12, частиною 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання та подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 статті 116 ЦПК України передбачено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі, за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Статтею 117 ЦПК України передбачено, що повинно зазначатися в заяві про забезпечення доказів.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 117 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову). Тому, вирішуючи, наприклад, питання про виклик свідків, в усіх випадках слід вимагати від сторін пояснення, які саме обставини можуть бути підтверджені ними. Це ж стосується й вирішення питання про витребування інших доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).

Згідно з частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 4 статті 117 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Зі змісту заяви про забезпечення доказів, яка подана до подання позову, вбачається, що АТ "Державний ощадний банк України" просить витребувати належним чином завірену копію спадкової справи та витяг із спадкового реєстру після смерті боржника ОСОБА_1 для обґрунтування в майбутньому позовної заяви про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Однак, заява не відповідає вимогам статті 117 ЦПК України. Зокрема, заявник не обґрунтував необхідність забезпечення доказів, тобто не зазначив підстави, які б припускали, що засіб доказування може бути втрачений; збирання або подання цього доказу стане згодом неможливим чи утрудненим, тому у відповідності до вимог частини 4 статті 117 ЦПК України це є підставою для повернення такої заяви заявнику.

Відповідно до пункту 2.1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до п.11.2 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 грудня 2010 року за №3253/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції 23 грудня 2010 року за №1318/18613, формування спадкової справи передбачає групування документів, на підставі яких було відкрито спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину.

У спадкову справу вміщуються тільки оригінали документів, а у випадках, передбачених законодавством, - копії з документів, оформлені та засвідчені в установленому порядку.

Згідно з пунктом 2.4 цих Правил нотаріальне діловодство включає, зокрема, зберігання, облік, видачу і використання нотаріальних документів і документів, на підставі яких вчинені нотаріальні дії.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку про те, що спадкова справа містить, здебільшого, оригінали документів, на підставі яких було відкрито спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину, а також те, що вона зберігається у приватного нотаріуса/державній нотаріальній конторі, де і була заведена.

Таким чином, відсутні підстави припускати, що спадкова справа може бути втрачена або подання її копії та подання Витягу зі спадкового реєстру стане згодом неможливим чи утрудненим.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що метою забезпечення доказів є підготування та обґрунтування майбутнього позову, а не закріплення і збереження доказів.

Твердження заявника про неможливість самостійно отримати вказані в заяві докази суд до уваги не бере, оскільки за приписами частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, в якому, окрім іншого, зазначаються вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 175 ЦПК України, які визначають вимоги до позовної заяви, за змістом яких позов повинен містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України), а також норми частини 3 статті 177 ЦПК України, за змістом яких у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про витребування доказів.

Посилання заявника на те, що без цих доказів він позбавлений можливості належним чином подати до суду позовну заяву, суд до уваги не приймає, оскільки підставою для забезпечення доказів є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений; збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, а не обґрунтування позивача своїх вимог за майбутнім позовом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви слід повернути заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 117, 258-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про забезпечення доказів до подання позовної заяви, - повернути заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко