04.12.2020 Справа № 756/6059/19
Унікальний № 756/6059/19
Провадження № 2/756/1160/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва ускладі:

головуючого судді Майбоженко А.М.,

секретаря Одягайло Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» про визнання недійсним рішення загальних зборів членів Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» від 27.04.2016.

Позов обґрунтовано тим, що під час скликання та прийняття рішення загальними зборами членів кооперативу були порушені приписи Закону України «Про кооперацію», позивач про скликання та порядок денний загальних зборів автокооперативу «Мінський» від 27.04.2016 жодних повідомлень не отримував, участі у цих зборах не приймав, як і більшість членів кооперативу, а тому проведення цих зборів та прийняття рішення на них є протиправним.

Представником відповідача адвокатом Міхо К.В., подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України мотивоване тим, що спір, який виник між сторонами, виник з корпоративних правовідносин між кооперативом та членом такого кооперативу, а тому справа має розглядатися за правилами господарського судочинства.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгялду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , будучи членом Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський», оспорює правомірність скликання та проведення загальних зборів членів кооперативу 27.04.2016.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим ст.20 Господарського процесуального кодексу України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з наступного.

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу ст.63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст.93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст.94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами ст.ст.83,85,86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень ст.ст.2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст.ст.2,23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Відповідно до статуту АКБЕГ «Мінський», кооператив створений для ведення господарської та іншої діяльності, є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахункові рахунки. Кооператив вправі від свого імені укладати будь-які угоди, набувати майнові і немайнові права, тип кооперативу - обслуговуючий, напрямок діяльності - гаражний.

Тобто, АКБЕГ «Мінський» є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями ст.12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

З урахуванням наведеного, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, а також відносини між засновником, учасником, членом кооперативу є корпоративними.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

При цьому суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч. 6 ст. 30 ГПК України, якою передбачена виключна підсудність, спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Тобто, головною ознакою корпоративного спору є те, що вказаний спір розглядається виключно господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Пунктами 1.1, 1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин, передбачено, що господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Спори за позовами учасників юридичної особи про визнання недійсними установчих документів або їх частин, змін до них належать до корпоративних спорів, оскільки установчі документи юридичної особи затверджуються під час її створення, подаються для державної реєстрації та в подальшому регулюють відносини щодо управління нею. Корпоративними також є спори про ліквідацію юридичної особи чи скасування її державної реєстрації за позовами учасників (засновників, акціонерів, членів) до цієї юридичної особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскарження рішення Загальних зборів кооперативу, як вищого органу управління, свідчать про наявність корпоративного спору, який має розглядатись за правилами господарського судочинства, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю. Розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Аналогічні правові висновки щодо підвідомчості господарським судам спорів між кооперативом та його учасником щодо оспорення останнім рішень викладені у цілому ряді постанов Великої Палати Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 року у справі № 738/1772/17, від 24 квітня 2019 року № 509/577/18, від 09 квітня 2019 року № 916/1295/18 та від 29 травня 2019 року № 592/2083/15-ц.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Автокооперативу по будівництву та експлуатації гаражів «Мінський» про визнання недійсним рішення загальних зборівзакрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного через Оболонський районний суд м.Києва.

Суддя А.М.Майбоженко