ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 642/6835/18

провадження № 22-ц/818/4417/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач Комунальне підприємство «Харківводоканал»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року в складі судді Пашнєва В.Г.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі КП «Харківводоканал») в особі представника Клименченко Вікторії Юріївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просило стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» грошову суму в розмірі 9 322,97 грн, яка складається з: заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 4 719,96 грн; заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 3 490,33 грн; інфляційних втрат в розмірі 856,68 грн; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 256,00 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал». Згідно з вимогами статті 20 Закону України від 24 червня 2007 року № 1875 «Про житлово комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідачі за спожиті послуги не сплачують, у зв`язку з чим за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 рік утворилась заборгованість в загальному розмірі 8 210,29 грн, яка складається з: заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 4 719,96 грн; заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 3 490,33 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з урахуванням інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання в розмірі 856,68 грн та 3 % річних в розмірі 256,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25 січня 2019 року позов КП «Харківводоканал» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 9 322,97 грн. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави 1 762, 00 грн судового збору.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог КП «Харківводоканал».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року заочне рішення цього ж суду від 25 січня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному провадженні.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачі не були належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, повістки повернуті за закінченням терміну зберігання.

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності до вимог КП «Харківводоканал».

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року позов КП «Харківводоканал» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 6 458, 23 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави 1 219,30 грн судового збору по 406,43 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за спожиті послуги не сплачують, у зв`язку з чим за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 рік утворилась заборгованість в загальному розмірі 8 210, 29 грн. З урахуванням строку позовної давності, про застосування якого просили відповідачі, суд першої інстанції вважав, що на користь КП «Харківводоканал» підлягає стягненню заборгованість за період з 01 грудня 2015 року по 31 серпня 2018 року в загальному розмірі 6 458,23 грн, 856,68 грн інфляційних втрат та 256,00 грн 3 % річних.

30 липня 2020 року ОСОБА_4 представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме стягнути з відповідачів на користь КП «Харківводоканал» суму заборгованості в розмірі 4 334,89 грн, та вирішити питання про перерозподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , зареєстровано 3 особи та надається пільга «Діти війни» в розмірі 25 % на одну особу. Однак, в порушення статтей 1, 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», КП «Харківводоканал» нараховувало суму до сплати за надані послуги без врахування вказаної пільги.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

12 жовтня 2020 року Стельмах Олена Сергіївна представник КП «Харківводоканал» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих позивачем розрахунків, яким надана належна оцінка. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надає КП «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг не виконували, внаслідок чого за період з 01 березня 2014 року по 31 серпня 2018 року виникла заборгованість в загальному розмірі 8 210,29 грн, яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 4 719,96 грн та заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 3 490,33 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення в межах строку позовної давності за період з 01 грудня 2015 року по 31 серпня 2018 року загальна заборгованість відповідачів становить 5 545, 55 грн та складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання в розмірі 3 310,52 грн, заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення в розмірі 2 235,03 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189 VIІI «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189 VIІI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2189 VIIІ житлово комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189 VIIІ споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (стаття 9 Закону № 2189 VIIІ).

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Харківводоканал» та відповідачами, як споживачами послуг, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обов`язок з оплати отриманих житлово комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) сплати грошей за надані послуги.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги КП «Харківводоканал», з урахуванням строків позовної давності, про застосування яких просили відповідачі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів наявної заборгованості за спожиті послуги, з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Статтею 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» закріплено право дітей війни на 25 відсоткову знижку при платі за користування комунальними послугами (газом, електроенергією тощо) у межах середніх норм споживання за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, в редакції на день надання відповідачам субсидії, у разі призначення субсидії пільги з оплати житлово комунальних послуг та придбання твердого палива і скрапленого газу особам, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні (будинку), у період її отримання не нараховуються.

З розрахунку КП «Харківводоканал» вбачається, що по особовому рахунку № НОМЕР_1 з грудня 2015 року по квітень 2016 року включно нараховувалися пільги; з квітня 2016 року по березень 2017 року включно нараховувалася субсидія; з квітня 2017 року по серпень 2018 року включно нараховувалися пільги.

Отже доводи апеляційної інстанції про наявність правових підстав для перерахунку заборгованості є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова