Справа № 278/2568/19
Провадження №2/278/252/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Зубчук І.В.

секретаря с/з Яцюрук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку до закінчення контракту про проходження військової служби, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі та виплати середнього заробітку до закінчення контракту про проходження військової служби в якому просила:

-скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №2101-к/тр від 27 серпня 2019 року в частині її звільнення та поновити ОСОБА_1 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» з 27 серпня 2019 року.

-зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» з 27 серпня 2019 року, провести нарахування заборгованості по невиплаченій ОСОБА_1 сумі середнього заробітку з 27 серпня 2019 року та проводити виплату їй середнього заробітку до закінчення строку контракту про проходження військової служби, тобто до 30 липня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 листопада 2017 року відповідно до наказу №1758-к/тр від 02 листопада 2017 року була прийнята на роботу на посаду комплектувальщика проводів виробничого відділу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ», а 30 липня 2019 року вона уклала контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу строком на три роки і в той же день наказом №21010к/тр звільнена з роботи у зв`язку із вступом на військову службу. Позивач зазначає, що її звільнено протиправно у зв`язку з призовом на військову службу, оскільки звільнення відбулося під час особливого періоду, а тому відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України місце служби та інші гарантії позивача підлягають збереженню.

21 жовтня 2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позову та вважає його безпідставним, оскільки позивач вступила на військову службу на підставі контракту, тобто за власної ініціативи, то на неї поширюються гарантії встановлені ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.18-19).

Позивач та її представник подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, про що подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до наказу №1758-к/тр від 02 листопада 2017 року ОСОБА_1 06 листопада 2017 року прийнята на роботу на посаду комплектувальщика проводів виробничого відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» (а.с.8).

30 липня 2019 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу, строком на 3 роки (пункт 3) (а.с.9).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30 липня 2019 року №160 солдату ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад 2470 гривень на місяць (а.с.24-25).

27 серпня 2019 року наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №2101-к/тр ОСОБА_1 звільнена на підставі п.3 ст.36 КЗпП (а.с.27).

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України від 15 січня 2015 року №116-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» частину другу статті 39 Закону №2232-XII викладено в такій редакції:

«2. За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».

Таким чином, законодавцем запроваджено норми щодо соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, не лише за призовом під час мобілізації, на особливий період, а й прийнятих на військову службу за контрактом, а також призваних на строкову військову службу у зазначений період.

01 червня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема частину третю та четверту статті 119 КЗпП викладено в редакції, яка (і на час виникнення спірних правовідносин у цій справі) передбачала, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Аналіз наведених норм, у редакціях, чинних на час призову та звільнення зі служби ОСОБА_1 , дає підстави для висновку, що громадяни України, призвані на строкову військову службу під час особливого періоду, користувалися передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП гарантіями щодо збереження місця роботи та середньомісячного заробітку.

Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, відповідно до статті 1 якого:

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Отже, суд приходить до висновку про протиправність та наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №2101-к/тр про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.36 КЗпП.

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення

Згідно з ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений.

Згідно п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29.07.1993 року №58 днем звільнення вважається останній день роботи, тому день з якого слід поновити позивача 28 серпня 2019 року.

Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказані норми слід застосувати як аналогію при стягненні з відповідача недоотриманого грошового забезпечення за час проходження строкової військової служби.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до ч.3 п.2 даного Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до оскаржуваного наказу від 27 серпня 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №2101-к/тр позивача було звільнено.

В матеріалах справи міститься довідка про заробітну плату позивача від 02 грудня 2020 року №3164/1.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст.47, 115, 116, 117, 119 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» №2101-к/тр від 27 серпня 2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного комплектувальника проводів в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» з 27 серпня 2019 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» з 27 серпня 2019 року, провести нарахування заборгованості по невиплаченій ОСОБА_1 сумі середнього заробітку з 27 серпня 2019 року по 01 грудня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» () на користь держави 1536 гривень 80 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. В. Зубчук