Провадження № 2/727/358/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Гладкій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні орендованим майном та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні орендованим майном.

Посилається на те, що 01.01.2008 року між ним, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з іншої сторони, було укладено Договір оренди нежитлового приміщення кафе бару з офісним приміщенням «Рефлекшен» загальною площею 386,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності з надання ресторанних послуг населенню. В даному приміщенні знаходиться рухоме майно позивача.

Договір Оренди, відповідно до п.7.1 укладено строком на 2 роки 11 місяців, до 01.12.2010 року та якщо за місяць до закінчення дії цього Договору, жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, то Договір вважається автоматично продовженим на попередній строк та на тих самих умовах. Вказує, що термін дії Договору автоматично продовжений до 01.09.2019 року та на день подання позову є законним орендарем вказаних нежитлових приміщень.

24.11.2018 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_6 та за участю невідомих осіб, виламали двері в нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , що орендуються ОСОБА_1 , зайняли ці приміщення та чиняться перешкоди в користуванні ними позивачем. Однак згідно положень п.8.2 Договору оренди реорганізація або перехід права власності на нерухоме майно до третьої особи не є підставою для зміни або розірвання цього Договору. До цього часу орендарю ОСОБА_1 не було відомо, про те, що орендовані ним нежитлові приміщення перебувають у власності ОСОБА_2 , оскільки він безперешкодно здійснював свою підприємницьку діяльність, пропозицій щодо дострокового розірвання або припинення дії Договору оренди від нового власника не надходило. Просить усунути перешкоди, що чиняться ОСОБА_2 та її довіреними особами, ОСОБА_1 у користуванніорендованими нежитловими приміщеннямизгідно Договору оренди від 01.01.2008 року.

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує набуттям нею права власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 площею 386,70 кв.м. на підставі правочинів, а саме: 850/1000 ідеальних часток на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року та 150/1000 ідеальних часток цього ж приміщення на підставі договору дарування від 18.09.2013 року.

Також посилалася, що станом на 2012-2013 роки договір оренди приміщення від 01.01.2008 року не існував, на її думку, він з`явився штучно в листопаді 2018 року з метою тиску на неї та для введення в оману суд для отримання доступу до належних ОСОБА_2 нежитлових приміщень, шляхом вжиття заходів забезпечення позову.

В лютому 2020 року ОСОБА_2 подала заяву про зміну підстав зустрічної позовної заяви про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним. В зустрічній позовній заяві вже визнає існування договору оренди від 01.01.2008 року та посилається на те, що 18.09.2013 року стала власником 150/1000 ідеальної частки орендованого майна на підставі договору дарування від 18.09.2013 року, а з 18.06.2014 року власником 850/1000 ідеальної частки цього майна на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року, яке 01.01.2008 року було передане в оренду ОСОБА_7 , а тому з урахуванням ст.770 ЦК України набула права вирішувати питання з орендарем щодо продовження строку дії договору оренди. Вказувала, що згідно договорів купівлі-продажу ОСОБА_5 і ОСОБА_4 придбали 850/1000 ідеальної частки приміщень, що становить 85% від загальної площі, тобто 328,69 кв.м, яка не була виділена в натурі та без включення в договір оренди цієї частини нерухомості в розмірі 328,69 кв.м. такий договір не був би вчинений. Орендар ОСОБА_1 не міг би здійснювати ресторанну діяльність на 150/1000 частки нежитлового приміщення, а ОСОБА_3 передала в оренду нежитлові приміщення без визначення часток. Вказує, що за таких обставин недійсність окремої частини договору оренди має наслідком недійсність Договору оренди в цілому.

Просить суд визнати недійсним договір оренди від 01.01.2008 року, в якому зазначено, що він укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , предметом якого є нежитлове приміщення (кафе-бар та офіс) загальною площею 386,70 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в суді.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримала, просила його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити за безпідставністю. Вказувала, щоміж сторонами договору оренди був укладений дійсний правочин, сторонами правочину є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , договір оренди вчинений усно, а потім у письмовій формі 01.01.2008 року, всі істотні умови його дотримані, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, так як позивачем ОСОБА_1 оплачується орендна плата, з часу укладення цього договору ним здійснюється підприємницька діяльність у даних нежитлових приміщеннях, там знаходиться його рухоме майно на суму більше 3 500 000 грн., що підтверджується актом опису майна в порядку забезпечення доказів по справі.

Зазначила про те, що позивач ОСОБА_1 , як ФОП сплачує податки до держбюджету та внески до пенсійного фонду, а також сплачує щомісячно орендну плату власникам приміщень громадянам Великобританії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Заперечила доводи представників відповідача за первісним позовом, посилалася на те, що станом на день укладення Договору оренди 01.01.2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 придбали по договору купівлі-продажу дане нерухоме майно, однак не здійснили його державну реєстрацію, а ОСОБА_3 до дня здійснення державної реєстрації була власником приміщень та могла ними розпорядитися на власний розсуд. Зазначила, що відсутність зареєстрованого права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 станом на день укладення договору оренди, не порушує права ОСОБА_2 , тому що її права як власника почалися після того як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули права власності в грудні 2012 року. Також вказала, що у відповідності до положень Договору оренди від 01.01.2008 року за відсутності за місяць до закінчення дії Договору, тобто до 01.09.2019 року заяви орендодавця про намір не продовжувати Договір оренди, вказаний договір автоматично продовжений до 01.08.2022 року.

Відповідач з а первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в суді.

Представники відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовомв судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити в його задоволенні, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі зустрічний позов. Вказували, що в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стало відомо про оспорюваний договір оренди від 01.01.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла від власного імені як співвласник 150/1000 ідеальних часток та від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На підставі довіреності від 11.11.2005 року, як співвласників по 425/1000 ідеальних часток спірного майна, було укладено договір оренди вказаного кафе бару та офісу терміном на 2 роки 11 місяців. З часу укладення даного Договору до часу отримання документів із суду, ОСОБА_2 нічого не було відомо про існування вказаного Договору.

Доповнили також, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року та договору дарування від 18.09.2013 року ОСОБА_2 одноособово набула право власності на все вказане нежитлове приміщення та набула право вирішувати питання з орендарем щодо продовження строку дії договору оренди в частині 150/1000 і 850/1000 ідеальних часток майна або припинення дії цього договору. З огляду на це, 04.09.2019 року ОСОБА_2 направила орендарю ОСОБА_1 заяву про непродовження терміну дії Договору оренди; вказали, що з 01.09.2019 року закінчився термін дії вказаного договору оренди.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в суді. Відзив на первісну позовну заяву ОСОБА_1 та на зустрічний позов ОСОБА_2 не подала суду. 23.03.2020 року через канцелярію суду подала зустрічну позовну заяву про визнання договорів купівлі-продажу та дарування удаваними, застосування наслідків удаваного правочину, в якому також вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні орендованим майном вважає обґрунтованими та такими, що підтверджені доказами по справі, так ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як співвласники нерухомого майна по АДРЕСА_1 , висловивши своє дійсне волевиявлення на настання наслідків, усно, а потім письмово в 2008 році, передали в оренду вказані нежитлові приміщення площею 386,70 кв.м (кафе-бару та офісу) ОСОБА_1 , за що отримували орендну плату. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним вважає безпідставним, необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.03.2020 року ОСОБА_3 відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи в суді. Надали суду відзиви по справі, в яких первісні позовні вимоги ОСОБА_1 визнають в повному обсязі, а зустрічний позов просять залишити без задоволення. Вказують, що дійсно набувши право власності на частку в нежитлових примішеннях по АДРЕСА_1 , передали їх в оренду по Договору 01.01.2008 року для здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Також вказали, що відповідно до Договору оренди як орендодавці отримали від орендаря ОСОБА_1 до 25.12.2008 року і до 25.12.2009 року по 45000 доларів США по курсу НБУ на день сплати за устаткування, обладнання, меблі тощо, для повноцінного функціонування закладу громадського харчування.

В судове засідання, призначене на 03.12.2020 року сторони не з`явились, хоча повідомлялись судом про день і час розгляду справи, від представника позивача за первісним позовом та від представників позивача за зустрічним позовом до суду надійшли заяви про завершення судового розгляду у їх відсутність.

Суд, заслухавши вступне слово сторін, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов є необґрунтованим, тому задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 01.01.2008 року між позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах громадян Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Джон Пейн Стефен та ОСОБА_4 , був укладений Договір оренди нежитлового приміщення (надалі по тексту Договір). Відповідно до п.1.1 Договору орендодавець передає, а Орендар приймає на умовах оренди в строкове, платне користування нежилі приміщення (кафе-бар та офіс), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 386,70 кв.м. (надалі по тексту приміщення),з метою здійснення орендарем підприємницької діяльності (т.1 а.с.9-11, т.3 а.с.106-110).

Відповідно до п.7.1 Договору, останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та укладається строком на два роки й одинадцять місяців, до 01.12.2010 року. Якщо за місяць до закінчення дії цього Договору, жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, то Договір вважається автоматично продовженим на попередній строк та на тих самих умовах, при цьому додатковий договір про продовження дії цього Договору сторонами не укладається. Згідно п.7.2 Договору сторони дійшли згоди, що строк фактичного користування Орендарем приміщенням за цим Договором, починає вираховуватися з дня підписання Акту приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписаний сторонами Договору 01.01.2008 року. Враховуючи дані положення Договору, на день звернення позивача з первісним позовом, строк дії Договору був продовжений до 01.09.2019 року.

Статтею 626 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору проявляється, зокрема, у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Зміст договору, за приписами статті 628 цього ж Кодексу, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статтею 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 цього Кодексу встановлено, що у разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Так, ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки у п.7.1 Договору сторони погодили, що «ящо за місяць до закінчення дії цього Договору, жодна із сторін не заявила про свій намір не продовжувати його, то Договір вважається автоматично продовженим на попередній строк та на тих самих умовах» застосуванню до спірних відносин у разі бажання/небажання продовжити строк дії Договору підлягають саме положення Договору.

При цьому відповідні положення договору жодним чином не порушують права орендаря та не покладають на нього додаткову відповідальність, оскільки обсяг відповідальності, встановлений договором, є меншим, ніж той, що встановлений законом.

Таким чином, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_2 від 04.09.2019 року орендарю ОСОБА_1 про непродовження терміну дії Договору оренди, подана не у визначений Договором строк, а тому станом на сьогоднішній день Договір оренди також продовжений на той самий строк, на який він був укладений.Тим самим, суд поновлюючи право користування орендарю ОСОБА_1 орендованими приміщеннями, має поновити й строки користування цим приміщенням, які були порушені з вини ОСОБА_2 . Однак, такого поновлення строк Договору не потребує, у зв`язку із тим, що у відповідності положень п.7.1 Договору він діє до 01.08.2022 року (т.3 а.с.155).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.12.2004 року здійснений запис про реєстрацію позивача ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем. Відповідно до дозволу на розміщення об`єкта торгівлі та сфері послуг №4019 від 29.03.2005 року, позивачу ОСОБА_1 виданий дозвіл на розміщення об`єкта кафе-бару за адресою АДРЕСА_1 з рекламною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Тим самим, починаючи з 2005 року в даному приміщенні, позивач ОСОБА_1 як орендар здійснює свою підприємницьку діяльність у сфері надання ресторанних послуг (т.1 а.с.12).

Згідно п.1.3 Договору, орендодавці стверджують, що вони є власниками приміщень, що передаються в оренду за цим Договором на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 01.12.2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.11.2004 року №9992/22 та договорів купівлі-продажу від 10.12.2004 року, зареєстрованих за реєстровими №4758 та №4750 та мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ними, в тому числі передавати в оренду.

Відповідно до договорів купівлі-продажу, нотаріально посвідчених нотаріусом Голубничою О.В. Чернівецького міського нотаріального округу, та зареєстрованих в реєстрах за №4758 і №4760 від 10.12.2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стали власниками по 425/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень кафе бару та офісу загальною площею 386,7 кв.м. Також судом встановлено, що державна реєстрація права власності на вказані нежитлові приміщення здійснена за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 425/1000 ідеальних часток приміщень 13.12.2012 року, а за ОСОБА_3 150/1000 ідеальних часток приміщення 19.12.2012 року, до цього часу державна реєстрація даного майна була за ОСОБА_3 як одного орендодавця (т.3 а.с.187, 196).

Відповідно до договору купівлі-продажу нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Балацьким О.О. від 19.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діяла ОСОБА_3 , з однієї сторони та між ОСОБА_2 з іншої сторони, ОСОБА_2 стала власником 850/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень (кафе-бару та офісу), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,0302 га, покупцем якого зазначено ОСОБА_2 . Також, на підставі договору дарування від 18.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Балацьким О.О., ОСОБА_2 набула право власності на решту 150/1000 ідеальних часток вказаних нежитлових приміщень, та які зареєструвала в державному реєстру 18.09.2013 року (т.1 а.с.23-24).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним Договору оренди від 01.01.2008 року з підстав відсутності повноважень у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для передання в оренду нежилих приміщень .

Із досліджених договорів купівлі продажу від 10.12.2004 року, 19.12.2012 року та договору дарування від 18.09.2013 року, судом встановлено, що на час дії Договору оренди та до переходу права власності на приміщення в 2012 та 2013 році за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як Орендодавці мали у власності нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , які й передали в оренду позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 , який законно користується орендованим приміщенням.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Згідно з положеннями статті 395, 396 ЦК України орендар майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування орендованиммайном.

Отже, шляхом усунення перешкод у здійсненні орендарем права користування майном, дане право може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.

Факт порушення права володіння та користування орендарем ОСОБА_1 орендованим майном доведено по справі захопленням 24.11.2018 року в період дії Договору оренди, ОСОБА_2 через своїх представників, приміщення по АДРЕСА_1 . Дане порушення права орендаря продовжується по даний час (т.1 а.с.19-21). Ці обставини під час розгляду справи також не оспорювалися ОСОБА_2 та її представниками.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Таким чином, положення глави 29 ЦК України визначають захист права власності та усунення перешкод у її користуванні що відноситься й до речових прав орендаря ОСОБА_1 по даній цивільній справі.

Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

По справі встановлено, що відповідно до Акту приймання-передачі від 01.01.2008 року орендар прийняв, а орендодавці передали ОСОБА_1 нежитлові приміщення, по АДРЕСА_1 та з цього моменту в останнього виникло речове право на чуже майно, яке захищається законом в тому числі у відповідності до положень глави 29 ЦК України (т.1 а.с.11 зворот).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з презумцією правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Обставин, які б підтверджували нікчемність цього договору, визнання його недійсним або розірвання сторонами, не встановлено та позивачем за зустрічним позовом не доведено його недійсність з підстав викладених у зустрічній позовній заяві.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України) - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна.

Дослідженими доказами в судовому засіданні судом встановлено та не заперечувалося відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 та її представниками, що з 24.11.2018 року орендарю ОСОБА_1 чиняться перешкоди у користуванні орендованими приміщеннями по АДРЕСА_1 , а саме, що представники ОСОБА_2 змінили замки на вхідних дверях цього приміщення, зайняли ці нежитлові приміщення та перешкоджають ОСОБА_1 здійснювати свою господарську діяльність, перешкоджають йому в доступі до його рухомого майна, яке там знаходиться та описане Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 29.12.2018 року на виконання ухвали суду Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.12.2018 року (т.1 а.с.170-173).

Таким чином, починаючи з 24.11.2018 року, тобто з дня початку перешкоджання ОСОБА_1 як орендарю приміщень та фактичного їх захоплення представниками ОСОБА_2 , виконання Договору оренди від 01.01.2008 року було зупинено новим власником безпідставно та порушено право орендаря на користування орендованим майном на період дії Договору, що також продовжується до даного часу.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , про те, що згідно п.п.4 п.2.1 договору купівлі-продажу від 19.12.2012 року на 850/1000 ідеальних часток придбаних нею нежитлових приміщень не поширюються права третіх осіб (в тому числі за договорами найму (оренди) чи шлюбним договором, інші речові права і т.ін), а відповідно до п.5 договору дарування від 18.09.2013 року 150/1000 ідеальних часток придбаних нежитлових приміщень не надані в користування наймачам (орендарям), суд зазначає наступне.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 набула в 2013 та 2014 роках статус нового власника нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , до неї у відповідності до положень ст.770 ЦК України перейшли й права та обов`язки наймодавця по Договору оренди від 01.01.2008 року, реалізація та правомірність яких не залежить від обставин не зазначення продавцем при укладанні договорів купівлі-продажу від 19.12.2012 року та договору дарування від 18.09.2013 року, того факту, що на момент їх укладення, вказані приміщення не надані у користування наймачам (орендарям).

Окрім цього, із досліджених в судовому засіданні ухвал суду по справі №272/13008/18, справі №727/12998/18, справі №727/10229/18, справі № 727/10070/18 судом встановлено, що відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовами про визнання недійсними нотаріально посвідчених довіреностей від 06.12.2012 року, визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 19.12.2012 року 850/1000 ідеальних часток нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , визнання права власності на дане майно та її повернення власникам. Дані обставини зазначені у відзивах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зустрічний позов ОСОБА_2 .

На думку представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на день укладання договору оренди з позивачем були відсутні зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на спірне приміщення, а тому договір слід визнати недійсним.

Проте, суд не може погодитися з такими доводами, викладеними у зустрічному позові, зважаючи на наступне.

Приписами ст.204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним не вимагається.

В свою чергу Пленум Верховного суду України в постанові №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснив, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резулятивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які моглибути підставами для про визнання договору оренди нікчемним (недійсним), також не було отримано доказів, які б свідчили про розірвання договору оренди у відповідності до чинного Законодавства.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважаєобґрунтованими первісні позовні вимоги ОСОБА_1 та порушення його права на користування орендованим майном, та безпідставними та необґрунтованими зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійним.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що договір Оренди від 01.01.2008 року є чинним, а отже позивач за первісним позовом має право на користування орендованим приміщенням та вимагати усунення порушення його прав.

Положеннями ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема відносяться, припинення дії яка порушує право і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В свою чергу приписами ст.11 ЦПК України встановлено обов`язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на те, що виконання умов договору є обов`язком його сторін, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача за первісним позовом у спосіб обраний останнім, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 15, 16, 204, 215, 395, 396, 626, 627, 629, 759, 763, 764, 770 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 76, 89, 141, 200, 259, 264, 263, 265, 268, 273, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача виступає ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні орендованим майном задовольнити повністю.

Усунути фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди, що чиняться ОСОБА_2 (зареєстрована в с.Глиниця, Кіцманського району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) та її довіреними особами, у користуванні орендованим нежитловим приміщенням (кафе-бар та офіс) загальною площею 386,70 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), відповідно до Договору оренди від 01.01.2008 року №б/н.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрована в с.Глиниця, Кіцманського району Чернівецької області, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в розмірі 3524,00 (три тисячі п`ятсот двадцять чотири) гривні.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 07 грудня 2020 року.

СУДДЯ: