КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 760/12552/19

провадження № 22-ц/824/1319/2020

11 січня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кирилюк Г. М., вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року в складі судді Шереметьєвої Л. А.,

встановив:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та передати справу на розгляд до Ямпільського районного суду Сумської області або до Вишгородського районного суду Київської області. Також просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зверталася до суду першої інстанції з заявою про надання матеріалів справи для ознайомлення, що свідчить про обізнаність апелянта щодо наявності оскаржуваної ухвали суду, починаючи з 26.06.2019 року (а.с. 171, т.1).

Крім того, 16.08.2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , що також вказує на обізнаність заявника з наявністю ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження (а.с. 57-58, т.2).

Разом з тим, 05.12.2019 року, з пропущенням строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_4 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року про відкриття провадження.

У заяві про поновлення процесуального строку заявник не навів жодних переконливих та непереборних обставин, що перешкодили йому звернутися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з дотриманням процесуальних строків.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження оскарження з зазначенням поважних підстав для поновлення такого строку та документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або докази про майновий стан позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 грудня 2019 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали Київського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 118).

Також, 26 грудня 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 отримав копію ухвали Київського апеляційного суду від 13 грудня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 117).

Станом на 11 січня 2020 року заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням поважних підстав для його поновлення від апелянтане надходило.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99) та у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 серпня 2017 року у справі №6-577цс17.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім того, як наголошує у своїх рішенням Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку встановленому статтею 358 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного та тієї обставини, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та не звернувся до апеляційного суду з заявою про поновлення строків на апеляційне оскарження з зазначенням поважних підстав для його поновлення, є підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, застосування положень ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Керуючись ч. 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 27 травня 2019 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Г. М. Кирилюк