Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 344/4900/19

провадження № 61-2776св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуенерго»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2020 року у складі судді Фединяка В. Д.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуенерго» про визначення суми боргу за опалення та зобов`язання укласти договір про реструктуризацію суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила застосувати статтю 257 ЦК України щодо позовної давності тривалістю у три роки та визначити суму боргу за опалення, а відповідача зобов`язати укласти договір про реструктуризацію боргу на цю суму.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала до Івано-Франківського міського суду заяву про відвід судді.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року зупинено провадження у цій справі до вирішення заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді від 16 грудня 2019 року. Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді від 16 грудня 2019 року передано на розгляд іншому судді відповідно до вимог статті 33 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлений відвід є необґрунтованим, оскільки у поданій заяві жодних підстав, визначених статтею 36 ЦПК України не наведено, тому провадження у цій справі підлягає зупиненню до вирішення заяви ОСОБА_1 про відвід, з передачею цієї заяви на розгляд іншому судді.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Пастернак І. А. відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не наведено передбачених статтею 36 ЦПК України підстав для відводу судді, які б свідчили про сумнів в неупередженості та необ`єктивності судді.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2019 року поновлено провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду від 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявник оскаржує ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, яке відновлено ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 грудня 2019 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, задовольнити її заяву про відвід судді від 16 грудня 2019 року і передати справу на новий розгляд новим складом до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена із порушення норм процесуального права, оскільки суддя-доповідач скористався «обмеженою судовою процедурою», щоб постановити незаконне рішення.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуенерго» про визначення суми боргу за опалення та зобов`язання укласти договір про реструктуризацію суми боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2020 року та витребувано її матеріали із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

29 вересня 2020 року справа № 344/4900/19 надійшла до Верховного Суду.

Згідно з розпорядженням від 10 вересня 2020 року № 2222/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області заяву про відвід судді Пастернак І. А., посилаючись на заінтересованість судді у розгляді справи на користь відповідача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року зупинено провадження у цій справі до вирішення заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді від 16 грудня 2019 року. Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді від 16 грудня 2019 року передано на розгляд іншому судді відповідно до вимог статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Пастернак І. А. відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2019 року поновлено провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 352 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України є вичерпним.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжкових ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до прийняття остаточного рішення у справі.

Предметом апеляційного оскарження, як встановлено судом апеляційної інстанції, є ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, перегляд якої в апеляційному порядку передбачено переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Аналіз зазначеного положення цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження є як наявність судового рішення, що не підлягає оскарження, так і його відсутність, оскільки неможливо оскаржити те рішення, яке не породжує будь-яких прав і обов`язків.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2019 року в частині зупинення провадження у справі з підстав, передбачених статтею 358 ЦПК України, оскільки на час подання апеляційної скарги та перегляду апеляційним судом оскаржуваного судового рішення провадження у справі було відновлено, тому й підстав для відкриття апеляційного провадження не було.

Доводи касаційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і положеннями законодавства.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров І. М. Фаловська