ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4951/20 Справа № 206/532/18 Головуючий у першій інстанції: Румянцев О.П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро питання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 по цивільній справі по апеляційним скаргам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Соборної у місті Дніпрі ради, Управління-служба у справах дітей Самарської у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з 14 червня 2014 року і до цього часу вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , однак наразі через різноманітні непорозуміння сім`я фактично перестала існувати. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час позивач винаймає квартиру, в якій проживає разом зі своїм сином. Позивач посилається на ті обставини, що проживання сина з батьком наразі не відповідає інтересам сина, оскільки йому менше трьох років і батько не зможе в повній мірі на даному етапі забезпечити нормальний розвиток дитини, його здорове харчування та належний медичний огляд. Також були випадки, коли відповідач забирав сина на прогулянку та не повертав його, а також не повідомляв про місце його перебування, після чого позивачка була змушена звертатися до поліції. Тому, уточнивши позові вимоги, позивач просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю та відібрати у відповідача та будь-яких інших осіб малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути його матері.

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , обґрунтувавши його тим, що ОСОБА_3 за власним бажанням покинула родину з метою влаштування особистого життя. Наразі дитина фактично проживає із батьком. Крім того, увесь час родина перебувала на його забезпеченні. ОСОБА_3 , виходячи із її доходів, не може самостійно утримувати дитину. Також вона не зверталась до органу опіки та піклування щодо вирішення питання про місце проживання дитини. Тому позивач за зустрічним позовом просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У задоволенні вимоги про відібрання дитини відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишеної без задоволення первісної позовної вимоги про відібрання дитини та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення даної частини її позову (а.с. 119-123, 213-220 т.2).

З таким рішенням не погодився також ОСОБА_2 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 , задовольнивши зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 (а.с. 127-134 т.2).

ОСОБА_1 , яка не була учасником справи, також подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову, визначивши місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком (а.с. 84-90 т.3).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що вона є матір`ю відповідача за первіснимс позовом ОСОБА_2 та, відповідно, бабусею ОСОБА_5 , який з народження проживав з нею. Оскаржуваним рішенням визначено місце проживання онука ОСОБА_6 з його матір`ю. Апелянт вважає, що вказаним рішення суду вирішено питання про її права та інтереси, оскільки від рішення суду залежить її подальше спілкування з дитиною.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року (а.с. 104-105 т.4).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАГСу Самарського району м. Дніпропетровська 21.10.1988 року, ОСОБА_1 є матір`ю позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , та, відповідно, бабою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91 т.3).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина 2 статті 161 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 3 вказаної вище статті якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Крім того, за положеннями частин 1-2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Частинами 1 та 2 ст. 257 СК України передбачено також, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Статтею 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Встановлено, що у даній справі розглядається спір між матір`ю та батьком про визначення місця проживання їхньої спільної дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також вимога матері про відібрання дитини у батька.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не є стороною спірних правовідносини щодо визначення місця проживання дити з одним із батьків, жоден з яких не позбавлений батьківських прав; враховуючи, що ОСОБА_1 із самостійними позовними вимогами у даній справі не зверталась; враховуючи відсутність підстав для залучення ОСОБА_1 до участі у даній справі у якості третьої особи, - колегія приходить до висновку, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року у даній справі не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що від рішення суду залежить можливість її участі у вихованні онука - не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду.

Пріоритетне право щодо участі у вихованні та спілкуванні, проживанні разом з дитиною мають її батьки. Саме на батьків покладено обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття та їм надано переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Бажання однієї із бабусь проживати разом з онуком не береться до уваги судом при визначенні місця проживання дитини у випадку наявності спору між батьками цієї дитини.

Незалежно від того, з ким проживатиме спільна дитина сторін та онук апелянта, ОСОБА_1 не позбавляється свого права на участь у вихованні та спілкуванні з онуком.

За наявності будь-яких перешкод з цього приводу, ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду з самостійним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч. 2 ст. 362 ЦПК України).

Отже, приймаючи до уваги, що оскаржуваним рішенням у даній справі про визначення місця проживання дитини в спорі між батьком та матір`ю питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки апелянта ОСОБА_1 не вирішувалось, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 362, 381 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2018 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді