Справа № 456/3575/20
Провадження № 2/456/1227/2020
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 грудня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 20.02.1997. Інша Ѕ частина даної квартири належить чоловіку ОСОБА_3 . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 197, виданої 08.09.2020 об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач (син) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік, оскільки постійно проживає та працює в Італії, що стверджується актом перевірки житлових умов заявника від 01.07.2020. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, відповідач з 2007 року проживає в Сан-Чипріано-дАверса в Італії, що підтверджується посвідченням особи № НОМЕР_1 . У зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважної причини позивач змушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином був повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 20.02.1997, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.5).

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 19.11.2013 позивач ОСОБА_1 зареєструвала на праві приватної спільної часткової власності в розмірі Ѕ частини квартири по АДРЕСА_2 (а.с.6).

Відповідно до довідки № 197 та акту перевірки житлових умов заявника, складеного 01.07.2020 ОСББ «Наш дім» вбачається, що за адресою в АДРЕСА_2 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований, але проживає в Італії з 2007 року в АДРЕСА_3 (а.с.7,8).

Із копії посвідчення особи з перекладом з італійської мови на українську мову № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в АДРЕСА_3 (а.с.10-12).

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у житлі позивача близько 20 років, будь-яких його речей, меблів у квартирі немає.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків у результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Надані позивачкою докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин, що перевищує строк, визначений у ч. 2 ст. 405 ЦК України, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з квартирою не підтримує, де немає його майна та особистих речей.

Будь-яких даних про те, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, врахувавши також той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить позивачці ОСОБА_1 , відтак позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Стрийського міськрайонного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. С. Сас