Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 Справа №607/7262/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення коштів.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.11.2018 р. у справі № 607/16186/17 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 795 297,25 грн. матеріальної шкоди та 5 000,00 грн. моральної шкоди. Право вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 виникло з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а саме, з 05.07.2014 р. 25.07.2014 р. ОСОБА_3 після виготовлення Висновку експерта № 4-152/14 від 23.07.2014 р. про вартість матеріального збитку, завданого їй як власнику транспортного засобу «Джип Гранд Чірокі», НОМЕР_1 після ДТП, яка мала місце 05.07.2014 р. направлено вимогу про сплату, яка була відповідачем проігнорована. Станом на момент звернення з даним позовом, відповідачем зобов`язання не виконано. А тому, за період з 02.08.2014 по 13.04.2020 збитки від інфляції складають 960 162,37 грн., а три відсотки річних від простроченої суми складають 136 009,94 грн.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача збитки від інфляції в розмірі 960 162,37 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 136 009,94 грн.

Представник позивача у судовому засіданні зміст позовних вимог підтримав, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просить позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не отримував від позивача вимогу про сплату матеріального збитку. Відповідно, зобов`язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 по сплаті матеріального збитку завданого їй як власнику транспортного засобу «Jeep Grand Cherokee» НОМЕР_1 після ДТП, яка мала місце 05.07.2014 року в сумі 795 297,25 грн., виникло з моменту набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2018 р. по справі № 607/16186/17. Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому сплив позовної давності за основною вимогою свідчить про сплив позовної давності і за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Позивачем в позовній заяві зазначено, що відповідач зобов`язання з відшкодування шкоди не виконав. Такі твердження є безпідставними, оскільки 07.09.2020 р. заступником начальника Золочівського районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Колечиць І.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/16186/17 виданого 10.04.2019 р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме: земельна ділянка, площею 0,0996 га для колективного садівництва на території Кротошинської сільської ради ОК «Пасіка» Пустомитівського району кадастровий номер :03:000:0026, на загальну суму 133 854,70 грн.; земельна ділянка площею 0,0876 га для ведення особистого селянського господарства на території Пустомитівської міської ради Пустомитівського району, кадастровий номер :11:000:0231, на загальну суму 78 868,30 грн. А тому, просить суд застосувати до всіх позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 960 162,37 грн. збитків від інфляції та 136 009,94 трьох процентів річних позовну давність в три роки та відмовити повністю в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позов та подав заяву про застосування строку позовної давності.

Позивачем не подано відповідь на відзив.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що 05.07.2014 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_4 , рухаючись на автомобілі марки «Mercedes-Benz 230е», реєстраційний номер НОМЕР_2 по автодорозі сполученням Львів-Тернопіль в напрямку м. Львова, порушив вимоги п.п. 2.3.б), 8.1. 12.1, 13.1. та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) розділу 34 «Дорожні розмітки» чинних Правил дорожнього руху України, яке виразилося в тому, що під час руху він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, в результаті чого перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді травми ділянок колінних суглобів у вигляді саден, забою м`яких тканин і гематоми (скупчення крові між м`якими тканинами) в ділянці правого та саден в ділянці лівого суглобів, яка супроводжувалася синовіїтом (запалення внутрішньої оболонки порожнини суглобів), черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, синця тім`яної ділянки і саден обличчя та саден кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи не були небезпечними для життя, однак потягли за собою розлад здоров`я тривалістю понад 21 день і, за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.2.1 (в) і 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, належать до середньої тяжкості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2018 у справі № 607/16186/17 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 795 297,25 грн. матеріальної шкоди та 5 000,00 грн. моральної шкоди.

Вказане рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист №607/16186/17 від 10.04.2019 та перебуває на виконанні у Золочівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем станом на час звернення до суду 05.05.2020 у розмірі 795 297,25 грн., що не заперечується сторонами по справі.

Суд, врахувавши те, що станом на 05 травня 2020 року не виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2018 в справі №607/16186/17, яке набрало законної сили, і сума заборгованості становить 795 297,25 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, для стягнення з відповідача в користь позивача трьох відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції.

Щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за період з 02.08.2014 по 13.04.2020 заявлений позивачем, суд вважає, що заява представника відповідача про застосування строку позовної давності заявлена у судовому засіданні підлягає до задоволення частково, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2020, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що слід відмовити у задоволені позову в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за період з 02.08.2014 по 05.05.2017, оскільки позивачем пропущено трирічний строк позовної давності і не наведено поважні причини пропущення позовної давності.

Щодо стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за період з 05.05.2017 по 05.05.2020, з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, з урахуванням суми боргу 795 297,25 грн., суд зазначає, що сума трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 05.05.2017 по 05.05.2020 становить 71 684,98 грн., а інфляційне збільшення суми боргу становить 204 040,77 грн.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 , кошти в розмірі 275 725,65 грн.

Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Згідно частин 1, 6, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 , кошти в розмірі 275 725,65 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 65 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 2757,25 грн. (дві тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень 25 копійки).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: с. Кууровичі Золочівського району Львівської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 07 грудня 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко