441/1325/20 2/441/628/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н.І.,

за участі секретаря - Цап І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

позивач 10.08.2020 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,8011 га для сільськогосподарського використання, а також Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 037522, виданий 27.02.2002 на ім`я ОСОБА_3 на підставі вказаного розпорядження, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 519, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельних ділянок відповідно площами 1,5836 га (кад. номер: :15:000:0069), та 0,2175 га (кад. номер: :05:000:0099).

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 037523, виданий 27.02.2002 на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,9136 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 520, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельних ділянок відповідно площами 1,6963 га (кад. номер: :15:000:0068), та площею 0,2173 га (кад. номер: :05:000:0098).

Визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на середню земельну частку (пай) серія НОМЕР_4, зареєстрованого за №13716 від 06.04.1997, а також право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на середню земельну частку (пай) серія НОМЕР_5, зареєстрованого за №13434 від 12.11.1996, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 , яка мала у власності земельну ділянку площею 1,8011 га призначену для сільськогосподарського використання, що розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області і складається із земельних ділянок, площами 1,5836 га - ріллі та 0,2175 га - кормових угідь.

На час смерті ОСОБА_3 , з нею проживав та був зареєстрований її чоловікОСОБА_4 , який фактично спадщину прийняв, але своїх спадкових прав не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (батько позивача) помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, зокрема на належну йому земельну ділянку площею 1,9136 га, а також на земельну ділянку площею 1,8011 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він успадкував після смерті дружини.

Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який прийняв спадщину та фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки на день смерті свого батька проживав разом з ним без реєстрації.

Між тим нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки, оскільки правовстановлюючі документи - Державні акти видані після смерті спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вказане змушує позивача звертатися до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, Державних актів на право приватної власності на землю від 27.02.2002 та про визнання права на вказані земельні частки (пай) в порядку спадкування.

Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської обл. від 13.08.2020 провадження у справі відкрито.

Представник позивача 30.11.2020 подала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи у її відсутності в зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні у Львівському апеляційному суді. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити (а.с.78).

Відповідач - представник Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області в підготовче засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позов визнає (а.с.77).

Треті особи у справі - представник Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до суду не з`явилися, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подали.

Третя особа - ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилася, 07.09.2020 подала заяву про розгляд справи у її відсутності за станом здоров`я, додала, що спадщину після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не приймала і немає такого наміру, на спадщину не претендує, тому не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За наслідками визнання позову відповідачем, суд ухвалив розглянути справу у підготовчому засіданні з ухваленням рішення відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , як вбачається із копії свідоцтва про смерть від 15.01.1996, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 3, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 10.04.2000, серія НОМЕР_2 (а.с.9,11).

Факт родинних відносин між позивачем і спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про його народження серія НОМЕР_3 від 15.01.1963 та копією паспорта позивача (а.с.5,13).

Згідно довідки № 303 від 23.12.2019, виданої виконавчим комітетом Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області, ОСОБА_4 постійно проживав і був зареєстрований до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним до дня смерті постійно проживав без реєстрації син ОСОБА_1 . Інших осіб, які б проживали та були зареєстровані у цьому будинку немає (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно в тому числі складалося із земельної ділянки площею 1,9136 га, переданої спадкодавцю у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Долинянської сільської ради Городоцького району Львівської області і складається із двох окремих ділянок, відповідно площами 1,6963 га (кад. номер: :15:000:0068), та площею 0,2173 га (кад. номер: :05:000:0098), що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю серіяІІІ-ЛВ № 037523 від 27.02.2002. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 520 (а.с.20, 30-36), а також земельної ділянки площею 1,8011 га, належної ОСОБА_3 (мати позивача) на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, для сільськогосподарського використання, і складається із двох окремих ділянок, відповідно площами1,5836 га (кад. номер: :15:000:0069), та 0,2175 га (кад. номер: :05:000:0099), згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 037522, виданого 27.02.2002 на ім`я ОСОБА_3 , яку спадкодавець ОСОБА_4 фактично успадкував після смерті дружини, але своїх спадкових прав за життя не оформив (а.с.21-29).

Датою видачі вищезазначених актів є 27.02.2002, тобто через два роки після смерті спадкодавця. Таке унеможливлює отримання для позивача свідоцтва про право на спадщину і дає підстави визнати такі Державні акти недійсними та скасувати їх реєстрацію.

Із постанови приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Марців І.В. (а.с.14) убачається, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючі документи на спадкове майно - Державні акти на право приватної власності на землю видані після смерті спадкодавця.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61358419 від 19.08.2020 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа заведена не була (а.с.61-62).

Відповідно до Витягів з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Долинянської сільської ради, виданих відділом у Городоцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області за ОСОБА_3 (мати позивача) значиться зареєстрованим Сертифікат НОМЕР_4, за №13716 від 06.04.1997, який виданий на підставі рішення Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996, відповідно до якого їй належало право на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектари, а за ОСОБА_4 (батько позивача) значиться зареєстрованим Сертифікат НОМЕР_5, за №13434 від 12.11.1996, який виданий на підставі рішення голови Городоцької райдержадміністрації № 589 від 22.07.1996, відповідно до якого йому також належало право на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектари (а.с.18-19).

За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини.

Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

За положеннями ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином розпорядження голови Городоцької РДА від 20.02.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,8011 га, для сільськогосподарського використання, та в частині передачі у власність ОСОБА_4 площею 1,9136 га, що видане після їхньої смерті в цій частині слід визнати недійсним.

Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Як вбачається із Державного акту серії ІІІ-ЛВ № 037522 виданого на ім`я ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №87 від 20.02.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 519 датою його видачі є 27.02.2002. Згідно вказаного Державного акту ОСОБА_3 передавались у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,8011 га, яка складалась з двох земельних ділянок відповідно площами 1,5836 га та 0,2175 га.

Із Витягів з Державного земельного кадастру убачається, що за заявою позивача вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери, і зокрема земельній ділянці площею 1, 5836 га - :15:000:0069, а земельній ділянці площею 0,2175 га - :05:000:0099, а також 05.06.2020 року внесено запис про власника земельної ділянки до Державного змельного кадастру про земельну ділянку.

Як вбачається із Державного акту серії ІІІ-ЛВ № 037523 виданого на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА від 20.02.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів № 520 датою його видачі є 27.02.2002. Згідно вказаного Державного акту ОСОБА_4 передавались у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,9136 га, яка складалась з двох земельних ділянок відповідно площами 1,6963 га та 0,2173 га.

Із Витягів з Державного земельного кадастру убачається, що за заявою позивача вказаним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери, і зокрема земельній ділянці площею 1, 6963 га - :15:000:0068, а земельній ділянці площею 0,2173 га - :05:000:0098, а також 05.06.2020 внесено запис про власника земельної ділянки до Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Таким чином, оскільки на час реєстрації та видачі Державних актів на право приватної власності, а також реєстрації права власності означених земельних ділянок в Державному земельному кадастрі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 померли, а отже вказане право власності не входить до складу спадщини після їх смерті, а Державні акти слід визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію права вланості на вказані земельні ділянки

Між тим, як вбачається із витягів із Книги реєстрації сертифікатів від 10.06.20202 за ОСОБА_3 значився зареєстрованим Сертифікат НОМЕР_4 від 06.04.1997 виданий на підставі розпорядження Городоцької РДА №589 від 22.07.1996., згідно якого ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, а за ОСОБА_4 значився зареєстрованим Сертифікат НОМЕР_5 від 12.11.1996 виданий на підставі розпорядження Городоцької РДА №589 від 22.07.1996, згідно якого ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, а відтак вказане право входить в склад спадщини після їхньої смерті.

Отже, оскільки батьку позивача при житті фактично належало право на земельну частку (пай), згідно Сертифікатів, саме це право входить до складу спадщини, спадщину після їх смерті позивач прийняв, інших спадкоємців за законом чи заповітом немає, однак відмова нотаріуса унеможливлює успадкування вказаного права в нотаріальному порядку, вважаю, що є підстави до визнання за ОСОБА_1 права на земельні частки (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення законодавства під час видачі вказаних актів на право приватної власності на землю, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76, 258-265 ЦПК України, ст.ст. 548, 549 ЦК України в ред. 1963 року, ст.ст. 81,116, 126 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,8011 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 037522, виданий 27.02.2002 на ім`я ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 519, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельних ділянок відповідно площами 1,5836 га (кад. номер: :15:000:0069), та 0,2175 га (кад. номер: :05:000:0099).

Визнати недійсним розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 1,9136 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 037523, виданий 27.02.2002 на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації №87 від 20.02.2002, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 520, скасувавши в Поземельній книзі запис про державну реєстрацію земельних ділянок відповідно площами 1,6963 га (кад. номер: :15:000:0068), та площею 0,2173 га (кад. номер: :05:000:0098).

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на середню земельну частку (пай) серія НОМЕР_4, зареєстрованого за №13716 від 06.04.1997, а також право на земельну частку (пай) площею 2,04 умовних кадастрових гектари, що належало ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на середню земельну частку (пай) серія НОМЕР_5, зареєстрованого за №13434 від 12.11.1996, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено «30» листопада 2020 року.

Суддя Н.І. Яворська