Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Овчиннікової О.С.,

при секретарі - Сотченко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Волноваха цивільну справу 221/7716/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що 04.11.2020 року він придбав у відповідача, ОСОБА_2 , квартиру за АДРЕСА_1 . На час укладення договору відповідач залишилася зареєстрованою у квартирі, однак пунктом 13 договору було обумовлено, що вона зніметься з реєстрації до 14.11.2020 року. Після настання встановленого у договорі строку відповідач не виконала свого обов`язку та не знялася з реєстрації, що порушує його права власника, оскільки він має оплачувати за неї комунальні послуги. Вважає, що житло, власником якого він є, має бути використано для проживання його самого та членів його сім`ї, відповідач втратила таке право після продажу йому квартири, її реєстрацією у квартирі порушуються його права, як власника житла, тому просив визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явився, у заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомилла.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З договору купівлі- продажу встановлено, що 04.11.2020 року між ОСОБА_3 , яка діяла а підставі довіреності від імені ОСОБА_2 , та позивачем було укладено договір купівлі- продажу квартири за АДРЕСА_1 . Пунктом 13 договору встановлено, що сторони домовилися, що відповідач зніметься з реєстрації у квартирі до 14.11.2020 року. ( а.с.6)

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджено реєстрацію права власності позивача на вищевказане майно. ( а.с.7)

З довідки військово-цивільної адміністрації міста Волновахи за № 1636 від 12.11.2020 року встановлено, що відповідач зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 .( а.с.8)

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України встановлено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має праве на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 150 ЖК України встановлено право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У постанові від 05.11.2014 р. у справі 6-158цс-14 та постанові від 16.11.2016 у справі 6-709цс-16 Верховний Суд зазначив, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

У постанові від 16.01.1012 року у справі 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрована у квартирі, що належить позивачеві, але не є членом його сім`ї. Здійснивши відчуження квартири позивачеві, відповідач втратила право користування нею, її реєстрація у квартирі порушує права позивача, як нового власника житла, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

На підставі ст.ст. 316, 383, 391 Цивільного Кодексу України, ст..150,156 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 263 265, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1939 року народження, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України, апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О.С.Овчиннікова