РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Сєвєродонецька міська рада (місце розташування: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32,), посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявника - ОСОБА_2 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час факт постійної реєстрації на день смерті чоловіка заявника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради. Оскільки у заявника відсутній оригінал паспорту громадянина України померлого чоловіка ОСОБА_2 та відсутня можливість отримати документи відповідно до чинного законодавства України на тимчасово окупованій території України в місті Алчевську Луганської області, вона не має змоги підтвердити той факт, що ОСОБА_2 на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , разом із нею - його дружиною ОСОБА_1 .

В судове засідання представник заявника не з`явилася, в заяві про встановлення факту просила розглядати справу без її участі та без участі заявника.

В судове засідання представник заінтересованої особи Сєвєродонецької міської ради не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи без її участі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Алчевським МВ УМВС України в Луганській області 06 червня 2000 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Красний Луч Луганської області, з 28.02.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 02 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 11 квітня 2008 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, про що 11 квітня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 151. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , прізвище дружини - ОСОБА_1 .

Згідно із копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 10.10.2016 року № 919059068, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно із копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради 07.12.2016 року № , зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 01 листопада 2018 року Алчевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Луганської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Алчевськ Луганської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 232.

Згідно із копією довідки № 12, виданої 17 січня 2019 року «Комунальним підприємством «АЖЭО» «Луганської Народної Республіки», ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з 14.03.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а також на день його смерті за даною адресою була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_1 .

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно із копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 25 лютого 2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що під час розгляду поданих заявником документів було встановлено, що серед них відсутній документ, за яким можливо перевірити з ким ОСОБА_2 був зареєстрований на день смерті.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя був зареєстрований та проживав на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Отже, заявник позбавлена можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання спадкодавця станом на час його смерті, а тому встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_2 станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав зареєстроване місце проживання за певною адресою та того, що разом з ним за вказаним зареєстрованим місцем проживання була зареєстрована його дружина, має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки №12, виданої 17 січня 2019 року «Комунальним підприємством «АЖЭО» «Луганської Народної Республіки», суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки № №12, виданої 17 січня 2019 року «Комунальним підприємством «АЖЭО» «Луганської Народної Республіки», береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

Іншими письмовими доказами, в сукупності із вищенаведеною довідкою підтверджується, що ОСОБА_2 на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а також разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована його дружина ОСОБА_1 . Будь-яких розумних сумнівів в достовірності цього факту у суду немає.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту місця проживання та реєстрації на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін