Справа № 463/5352/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/3925/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:84
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Симець В.І.,

адвоката Матлашевського В.Л. представника позивача ОСОБА_1 ;

відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

та адвоката Прокоп Ю.Р. представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради і ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та будинком, у якому просив суд зобов`язати згаданих відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 , відновити заїзд та ворота до цього будинку шляхом знесення самочинно здійсненої добудови до будинку АДРЕСА_2 , а також стягнути з відповідачів на користь позивача 15 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач разом із третьою особою ОСОБА_6 є співвласником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , за яким відповідно до рішення Львівського міськвиконкому від 23.02.1954 року № 240 залишено у користуванні земельну ділянку розміром 1332,50 кв.м.

В будинку АДРЕСА_2 проживають відповідачі по справі.

В 1994 році МБТІ було виготовлено схему розподілу земельної ділянки для обслуговування будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 15.11.1995 року зобов`язано Львівську міську раду передати у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка припадає на 1/2 частину будинковолодіння, однак це рішення суду залишається не виконаним, оскільки (на твердження позивача) з приводу землекористування між сторонами тривалий час існують спори.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року було зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відновити раніше існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 і не чинити перешкод у користуванні цим заїздом.

Частина земельної ділянки, яка підлягає приватизації позивачем, захоплена відповідачами, зокрема: знято ворота, знищено і не відновлено заїзд до будинку АДРЕСА_1 і на даному заїзді здійснена самочинна прибудова, а відтак на даний час до 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 заїзду не має.

В результаті такої неправомірної поведінки відповідачів позивачу нанесено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 15 000 грн. (том 1, а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Зобов`язано відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні будинком АДРЕСА_1 , відновити заїзд та ворота до будинку АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно здійсненої добудови до будинку АДРЕСА_2 .

В стягненні моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (том 1, а.с. 252-254).

Дане рішення оскаржили відповідачки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Апелянти просять оскаржуване рішення стасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджують, по позивач є власником квартири, а не будинку, а відтак вважають, що він не має права на отримання земельної ділянки у власність або користування.

Покликаються на те, що позивач не є власником земельної ділянки на якій просить не чинити перешкод у користуванні, власником якої є територіальна громада міста Львова в особі Львівської міської ради (том 2, а.с. 19-20).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів і їх представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи, зокрема і апелянтами, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року зобов`язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відновити раніше існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_1 і ОСОБА_6 у користуванні цим заїздом.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , керуючись ухвалою Львівської міської ради народних депутатів від 23.11.1995 року № 262 (якою їм та іншим особам було надано в спільне користування земельну ділянку площею 600 кв.м для обслуговування будинку АДРЕСА_2 ; том 1, а.с. 103), ліквідували існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 (у якому і проживає позивач ОСОБА_1 ), однак вже згаданим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року ухвалу Львівської міської ради народних депутатів від 23.11.1995 року № 262 було визнано недійсною, у зв`язку з чим і було зобов`язано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відновити раніше існуючий заїзд до будинку АДРЕСА_1 та не чинити перешкод ОСОБА_1 і ОСОБА_6 у користуванні цим заїздом (том 1, а.с. 10-12).

В суді апеляційної інстанції відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнали, що вищезгадуване рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року вони не оскаржували і це рішення набрало законної сили.

Таким чином, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 05.06.1998 року, що набрало законної сили, у цивільній справі, у якій брали участь (зокрема) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (тобто ті самі особи, що і у даній справі), встановлено, що заїзд до будинку АДРЕСА_1 було ліквідовано і його відновлення було покладено саме на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відтак ці обставини доказуванню в даній справі не підлягають.

Також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду справи визнали, що в ході ліквідації заїзду було ліквідовано і ворота до будинку АДРЕСА_1 та пояснили, що відновленню, як цих воріт, так і заїзду, їм перешкоджає сам позивач ОСОБА_1 , забороняючи їм (на твердження апелянтів) проведення будь-яких робіт по відновленню згаданих заїзду та воріт, однак жодних доказів на підтвердження цього твердження, які можна було б визнати належними та допустимими, до суду апелянти не подали.

В той же час, матеріалами справи стверджується, що розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.05.2009 року № 370 „Про надання дозволу на завершення самовільно розпочатої реконструкції квартири АДРЕСА_3 з добудовою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було узаконено самочинну добудову до квартири АДРЕСА_3 , здійснену ними за рахунок частини існуючого заїзду, однак за адміністративним позовомОСОБА_1 і ОСОБА_6 постановою Личаківського районного суду м. Львова від 25 грудня 2015 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року) згадане розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.05.2009 року № 370 було визнано незаконним та скасовано (том 1, а.с. 13-15, 98-99).

Крім цього, рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 25 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у задоволенні їхнього позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_6 про визнання права власності за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на вищезгадану самочинну добудову до квартири АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 50-52).

Таким чином, вищезгаданими судовими рішеннями, що також набрали законної сили, у справах, у яких також брали участь (зокрема) ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (тобто ті самі особи, що і у даній справі), встановлено факт наявності самочинної добудови до будинку АДРЕСА_2 , а відтак і ця обставина доказуванню в даній справі не підлягає.

Відтак, колегія суддів вважає встановленим та доведеним факт порушення прав та законних інтересів позивача ОСОБА_1 в результаті неправомірної ліквідації заїзду до будинку АДРЕСА_1 (у якому він проживає), а відтак вважає, що він мав право на звернення до суду з даним позовом(частина 1 статті 4 ЦПК України).

В той же час, як стверджується матеріалами справи, зокрема змістом позовних вимог та оскаржуваного рішення, жодна земельна ділянка не є предметом позовних вимог за даним позовом, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач не є власником земельної ділянки і не має права на отримання такої у власність або користування, до уваги прийматися не можуть.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 08 жовтня 2019 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 грудня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.