Справа № 359/3756/20 Головуючий в суді І інстанції Журавський В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Поливач Л.Д.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в період часу з 11 червня 1985 року по 30 квітня 2020 року він працював на різних посадах в Украерорух. На підставі наказу Украерорух №454-о від 29 квітня 2020 року він був звільнений з роботи у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно вимог КЗпП України відповідач не здійснив повного розрахунку за фактично відпрацьований час, не виплатив матеріальну допомогу на підставі п.6.25.2 колективного договору у розмірі 20 посадових окладів. Тому просив суд стягнути з Украероруху матеріальну допомогу у розмірі 518 900 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку з 30 квітня 2020 року та по день ухвалення рішення суду в даній справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 518900 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 96077 грн. 87 коп., судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Не погодившись із цим рішенням, представник ДП обслуговування повітряного руху України (Украерорух) подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху за їх наявності та у послідовності пріоритетів, визначених додатком до цього договору, однак у підприємства наразі відсутні фінансові можливості здійснювати додаткові виплати за колективним договором, крім того у зв`язку із запровадженням на території України з 12 березня 2020 року карантинних заходів, значно знизилося інтенсивність авіаперельотів над територією України та попит на отримання аеронавігаційних послуг, що призвело до значного погіршення фінансової ситуації підприємства, крім цього, запровадження на території України карантину визнано форс-мажорною обставиною, тому наявність непереборної сили виключає відповідальність підприємства за своїми зобов`язаннями перед позивачем. Крім того вказує, що матеріальна допомога, визначена у колективному договорі, не входить до структури заробітної плати, через що підстав для застосування ст. 117 КЗпП України та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також відсутні, а тому вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

У свою чергу, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції та зокрема зазначає, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має повноважень на вчинення таких дій, а копія довіреності представника не посвідчена в установленому законом порядку, крім того вказує, що відповідач не надав жодних доказів реальної відсутності у підприємства коштів для виплати працівникам матеріальної допомоги, гарантованої у п. 6.25.2 колективного договору на підприємстві, крім того сама по собі наявність форс-мажорної обставини не звільняє особу від виконання договірного зобов`язання, натомість особа має довести, що саме ця обставина вплинула на реальну можливість виконання своїх договірних зобов`язань, чого відповідачем зроблено не було. Також вказує, що матеріальна допомога належить до структури заробітної плати, а невиплата роботодавцем належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, тягне за собою відповідальність для роботодавця у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ДП «Украерорух» безпідставно відмовило виплатити позивачу матеріальну допомогу, що розцінено судом як свавільне втручання відповідача у право позивача на мирне володіння належним йому грошовими коштами, що гарантується ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, позаяк фінансовий стан ДП «Украерорух» не може бути підставою для невиплати позивачу матеріальної допомоги, яка гарантована умовами колективного договору, як і не може бути підставою для відмови у позові та, з огляду на те, що відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, провадиться в день звільнення, однак з вини відповідача позивач усіх належних йому сум не отримав, і затримка розрахунку при звільненні склала 41 робочий день, тому місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги у розмірі 518 900 гривень та 96077 гривень 87 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював в ДП «Украерорух» на посаді провідного інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку служби систем електрозв`язку РСП «Київцентраеро». 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.9,11-13).

Розмір посадового окладу позивача становив 25 945 гривень (а.с.84).

За змістом п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією Украероруху та профспілками (в редакції від 01 лютого 2020 року, тобто чинній на час звільнення позивача з роботи) у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів (а.с.21 зворот).

ОСОБА_1 працював в ДП «Украерорух» з 11 червня 1985 року по 30 квітня 2020 року, тобто його безперервний стаж роботи на підприємстві становить 34 роки, що давало підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з п.6.25.2 колективного договору, у розмірі 518 900 гривень.

Згідно з п.14.1 колективного договору усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів Украероруху (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору (а.с.24-25).

Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно додатку 26 до колективного договору «Черговість фінансування заходів на соціальне та матеріальне забезпечення працівників підприємства згідно з договором» не передбачено послідовність та пріоритет з виплати матеріальної допомоги при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Крім цього, зі звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І квартал 2020 року вбачається, що сукупний дохід Украероруху склав 299 444 гривень. В той же, час за аналогічний період попереднього року сукупний дохід становив - 365 401 гривень (а.с.74-75).

На підставі протоколу робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру №2 від 18 березня 2020 року Украерорухом було прийнято рішення здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата для працівників та обов`язкові податки та збори) до 31 травня 2020 року включно з можливістю продовження вказаних заходів з метою досягнення стабілізації фінансового стану підприємства (а.с.55-57).

20 травня 2020 року у дію вступила нова редакції п.6.25.2 колективного договору, за змістом якої у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при стажі безперервної роботи на підприємстві, адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: 1) до досягнення працівником віку 60 років і 3 місяці: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 15 років - 10 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 15 років - по 1 посадовому окладу з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 15 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад. 2) інший вік до досягнення працівником 65 років при стажі роботи на підприємстві повних 15 років - 5 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад.

При цьому, виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору).

Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання.

Для працівників, які досягли пенсійного віку і звільняються з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році до 15 червня 2020 року, та таких, хто вже звільнився з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію у 2020 році, та при звільненні не отримали матеріальну допомогу, адміністрація підприємства гарантує надання матеріальної допомоги за умови виплати на основі договору між працівником та адміністрацією (а.с.48-52).

За змістом листа т.в.о. директора Украероруху Єрошкіної А. від 04 травня 2020 року (а.с.14) позивачу повідомлено, що у зв`язку зі складним фінансовим станом та відсутністю наявних коштів, у підприємства немає можливості надати матеріальну допомогу при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

З огляду на вищевказані показники доходу підприємства, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача Бохана О.Г. щодо відсутності у підприємства прибутків та відсутність грошових коштів для виплати позивачу матеріальної допомоги.

До того ж зміни до колективного договору вступили в дію з 20 травня 2020 року. В той час як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 30 квітня 2020 року. Тому, зміни до колективного договору на спірні правовідносини не поширюються.

Відповідно до ст. 10 та ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що Постановою КМУ від 11 березня 2020року №211 оголошено карантин та інші заходи збереження здоров`я людей в умовах епідеміологічної ситуації.

Пунктом 14.1 колективного договору визначено, що усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком №26 до цього договору.

Згідно висновку Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року, підтверджують настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання умов колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, зареєстрованого управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020 року) та протягом 6 місяців після їх завершення.

У зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19 травня 2020 року зареєстровані 28 травня 2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16 березня 2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що положеннями колективного договору, який діяв на час звільнення позивача, було передбачено гарантоване право позивача на виплату йому матеріальної допомоги, і відсутність прибутку ДП «Украерорух» не може впливати на гарантовані та належні працівнику суми коштів, які підлягають виплаті, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги в розмірі 518 900 грн.

Разом з тим, враховуючи висновок ТПП України від 29 липня 2020 року, в якому визначено, що зміни, які були внесені до колективного договору щодо виплат при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, діють на правовідносини, які виникли з 16 березня 2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру ДП «Украерорух» від 18 березня 2020 року та зміни до колективного договору не поширюються на спірні правовідносини, оскільки затримка розрахунку при звільненні відбулася за відсутності умисної вини з боку ДП «Украерорух» та за наявності форс-мажорних обставин у вигляді карантинних обмежень, які не могли бути передбачені відповідачем і настання цих істотних змін обставин позбавило відповідача можливості своєчасно виплатити позивачу відповідні кошти у строки, визначені ст. 116 КЗпП.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що відповідач у відповідності до положення колективного договору зі змінами та доповненнями від 19 травня 2020 року намагається виконати свої зобов`язання перед працівниками, які звільнилися, відповідно до умов колективного договору і проводить зазначені виплати у строки та порядку, визначеними цим договором, то колегія суддів дійшла висновку, що положення ст. 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягають застосуванню до спірних правовідносин і позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України 1261 грн. 20 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: