Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 522/7233/16-ц

провадження № 61-9248св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Наталія Валеріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Наталія Валеріївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі судді Гірняк Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору інвестування та додаткової угоди недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у складі судді Загородюка В. І. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними договір інвестування від 21 жовтня 2013 року № 5/2/73, укладений між Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» (далі - ДП «Дирекція верстатобуд») та ОСОБА_2 , та додаткову угоду до цього договору від 28 жовтня 2013 року, укладену між ОСОБА_2 , ДП «Дирекція верстатобуд» та ОСОБА_3 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення оплати за спірними договорами інвестування та того, що ОСОБА_2 була зареєстрована в реєстрі власників іменних цінних паперів як інвестор будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 . Директор ДП «Дирекція верстатобуд», достовірно знаючи про те, що першим інвестором квартири АДРЕСА_1 є позивач, діючи усвідомлено, уклав фіктивний договір інвестування вже після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію ще у 2010 році. Оскільки будівництво спірного будинку закінчилось у 2010 році, предмет інвестування за спірними договорами відсутній.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції постановив, що позивачем не доведено відсутність у учасників спірного правочину наміру створити юридичні наслідки, оскільки ОСОБА_2 , уклавши договір інвестування, реалізувала своє право шляхом укладання додаткової угоди з ОСОБА_3 , який, у свою чергу, отримав у власність спірну квартиру та почав робити там ремонт, отже, підстави для визнання недійсними договору інвестування та додаткової угоди до нього відсутні.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Димовчі М. І., задоволено, постанову Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2018 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції і залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив з того, що позивач з 2006 року є першим інвестором у будівництво спірної квартири на підставі договорів, які є чинними та у встановленому порядку не були визнані недійсними, позивач оплатив вартість повного пакету цільових облігацій та отримав сертифікат цінних паперів, що дає йому право після введення будинку в експлуатацію оформити право власності на спірну, зарезервовану забудовником квартиру. Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору інвестування від 21 жовтня 2013 року та додаткової угоди до нього від 28 жовтня 2013 року, оскільки ДП «Дирекція верстатобуд», не ініціюючи розірвання договорів, укладених з позивачем у 2006 році, не мало права укладати договір інвестування щодо зарезервованого та оплаченого позивачем об`єкта будівництва, а оспорені договори були укладені сторонами майже через три роки після завершення будівництва, і практичні дії щодо реалізації інвестицій за цими договорами не вчинялись і не могли бути вчинені, що мали усвідомлювати всі сторони спірних договорів.

Апеляційний суд вищезазначених обставин справи не врахував, доводи позивача належним чином не перевірив, обмежившись лише посиланням на недоведення позивачем відсутності учасників спірного правочину наміру створити юридичні наслідки, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Н. В., на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на оскаржуване судове рішення як фізична особа, права якої зазначеним судовим рішенням не порушені, то відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження відповідно до вимог статей 352, 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Н. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року і направити справу до суду апеляційної інстанції для нового розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята неуповноваженим складом суду, оскільки відповідно до частини третьої статті 34 ЦПК України перегляд в апеляційному порядку рішення судів першої інстанції здійснюється колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів, а оскаржувана ухвала прийнята суддею одноособово.

Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апеляційної скарги, дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті апеляційної скарги, не врахував, що саме директор ДП «Дирекція верстатобуд» ОСОБА_4 уклав спірний договір інвестування, а не ДП «Дирекція верстатобуд» в особі директора ОСОБА_4 . Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року стосується прав та обов`язків заявника, тому було оскаржено ним в апеляційному порядку.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що підтримують касаційну скаргу ОСОБА_4 та просять її задовольнити.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Н. В., на ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року і витребувано із Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/7233/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Н. В., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

У статті 129 Конституції Українизакріплено основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, для того, щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції.

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, у яких врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 зазначав, що вказане рішення суду першої інстанції безпосередньо порушує його майнові права.

Статтею 358 ЦПК України передбачені підстави відмови у відкритті апеляційного провадження.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про відмову у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_4 , з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, належної оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не надав.

Зважаючи на те, що при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги суддя-доповідач не вправі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість скарги, у прийнятті апеляційної скарги не може бути відмовлено у зв`язку із тим, що вона не порушує прав та інтересів особи, яка не брала участі у справі, але подала скаргу.

Частиною першою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Отже, нормою статті 358 ЦПК України не передбачена така підстава для відмови у прийнятті апеляційної скарги, як те, що особа не брала участі у справі та нею не надано доказів того, що оскаржуваним судовим рішенням порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України подання апеляційної скарги особою, яка не залучена до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, є спеціальним випадком, коли суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у відкритті апеляційного провадження, навіть якщо апеляційна скарга такої особи подана після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд на наведені положення цивільного процесуального законодавства України уваги не звернув та передчасно відмовив у прийняті апеляційної скарги.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про прийняття оскаржуваної ухвали неуповноваженим складом суду необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини третьої статті 34 ЦПК України перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснюється колегією суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Згідно з статтею 366 ЦПК України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду.

Ураховуючи викладене, всі підготовчі дії у справі до призначення справи до розгляду суддя-доповідач в апеляційній інстанції здійснює одноособово.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , від імені якого діє адвокат Марченко Наталія Валеріївна, задовольнити.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк