У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.10.2020 року, вказану позовну заяву залишено без руху, із зазначенням недоліків. Так в ухвалі було вказано на те, що:

У підтвердження того, що позивач від сплати судового збору звільнений, як інвалід II групи, відповідних документів, згідно закону, позивачем до позову не додано, а відтак, у порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. У зв`язку із чим, у вказаній ухвалі було що оскільки позивачем у позовній заяві заявлено позовну вимогу немайнового характеру, а ОСОБА_1 слід було сплатити судовий збір та подати документ, що підтверджує його сплату в сумі 840,80 грн. Окрім того позивачу було вказано і на те, що ним підстав для звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору відповідно до закону разом із позовною заявою до суду не подано.

Разом із тим позичу в ухвалі про залишення позовної заяви без руху було вказано на те, що згідно позовної заяви, ОСОБА_1 просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки « AUDI», модель: 80 1,6, державний номер: НОМЕР_1 , тип: легковий седан - В, рік виготовлення: 1993 р., кузов: № НОМЕР_2 . Колір: синій, укладений між мною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 . Однак, до матеріалів позовної заяви не додана копії договору купівлі-продажу автомобіля, про який вказує позивач, а також позивачу порядок подання заяви про витребування доказів.

Окрім того в ухвалі про залишення позовної завяи без руху зазначено, про те, що на момент придбання позивачем від ОСОБА_2 автомобіля, такий перебував у користуванні ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 до участі у розгляді справи позивачем не залучено, копій позовної заяви з додатками для такого не надано. Разом із тим, прийняте у майбутньому рішення суду за результатами розгляду даного позову може вплинути на права і обов`язки останнього. А тому було вказано на те, що позивачу слід визначити коло осіб що беруть участь у справі. Та, відповідно виконати вимоги ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Окрім того в ухвалі від 16.10.2020 р. було зазначно, що позовна заява також не відповідає вимогам п.п. 6, 7, 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Також, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, було зазначено, що як вказано в позовній заяві ОСОБА_1 користується відкрито, добросовісно користувався автомобілем марки « AUDI», модель: 80 1,6, державний номер: НОМЕР_1 , тип: легковий седан - В, рік виготовлення: 1993 р., кузов: № НОМЕР_2 з 2010 по 2017 рік. Однак при цьому не вказує де перебуває вказаний автомобіль на момент звернення із даним позовом до суду.

Позивачу згідно вимог ч.2 ст.185 ЦПК України, було надано строк для усунення зазначених недоліків, а саме: п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Вказану ухвалу від 16.10.2020 року, про залишення позовної заяви без руху було направлено позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Згідно трекінгу поштового відправлення, із сайту Укрпошти (в мережі Інтернет) встановлено, що позивачем отримано листа із ухвалою про залишення позовної заяви без руху 26.10.2020 року.

Разом із тим станом на 02.12.2020 року, позивачем недоліки на які було вказано в ухвалі про залишення позовної зави без руху не усунуто.

Конституцією України гарантується право на судовий захист, водночас, виходячи зі змісту ч.2 ст. 68 Конституції України, необізнанність із законами не звільняє від юридичної відповідальності.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

Суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

В даному випадку позивачем 26.10.2020 р. отримано ухвалу суду про залишення позову без руху від 16.10.2020 р., на усунення недоліків зазначених у ній йому було надано час а саме п`ять дів з моменту її отримання. Таким чином позивач міг, усунути виявлені недоліки, або скористатися своїм правом на подання клопотання про продовження вказаного строку. Однак вказаним правом не скористався, слід констатувати, що жодних заяв чи клопотань від позивача на адресу суду не надходило.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження за наявності вище вказаних недоліків) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Окрім того, право позивача на судовий захист не порушено, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди дійсною, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи,якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош