ЄУН № 337/2018/20
Провадження № 2/337/1161/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року Хорайонний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Ширіної С.А.,

за участю секретаря судового засідання - Бикової С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини з матір`ю , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що з 05.10.2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 23.06.2020 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя було розірвано. Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 . На даний час дочка ОСОБА_3 проживає разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 .Кошти на утримання дочки стягнуті з відповідача за судовим наказом, виданим 25.05.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Встановлення місця проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, задля уникнення між батьками дитини суперечок щодо важливих питань освіти та знаходження дитини, а також негативного впливу на психіку дитини внаслідок суперечок між батьками дитини. Крім того зазначила, що ніколи не перешкоджала батьку зустрічатися з дочкою, вважає , що батько дитини так само як і вона любить їх доньку, але вважає, що дівчинка має проживати з мамою.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року за заявою ОСОБА_2 його позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явились

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, встановивши місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

Відповідачем ОСОБА_4 також через канцелярію суду подано заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі просить позов задовольнити, визначивши місце проживання дитини з матір`ю.

Представники третіх осіб Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району , Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явились, надали заяви, в яких просять справу розглядати за їх відсутності. Рішення по справі просять прийняти в інтересах дитини та з урахуванням висновку Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району , який долучено до матеріалів справи.

На підставі ст.198, ч.3 ст.211 ЦПК України можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З 05.10.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданого повторно 12.05.2020 року Дніпровським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 19.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.06.2020 року шлюб між сторонами було розірвано, копія вказаного рішення суду знаходиться в матеріалах справи.

Як зазначено в позовній заяві після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, в свою чергу перешкод у спілкуванні батька з дочкою з боку позивача не має.

На даний час малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є зареєстрованою та проживає разом з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про реєстрацію місця проживання, виданими 15.05.2020 р. Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Кошти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуті з відповідача на користь позивача за судовим наказом, виданим 25.05.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.05.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до наданої Запорізьким міським центром соціальних служб для сім`ї , дітей та молоді , за вих.2261/03-Х від 16.09.2020 року, інформації про малолітню дитину ОСОБА_3 , 2013 р.н., копія якої знаходиться в матеріалах справи, практичним психологом було проведено бесіди щодо з`ясування її відношення до батьків та визначення її місця поживання, дитина після уточнюючих питань та довгих роздумів повідомила, що проживати вона хоче саме з мамою, а батька хоче часто бачити , бо сумує за ним. Також дитина зазначила, що жити постійно разом з татом вона не бажає, так як ходить до школи у Хортицькому районі , де вона проживає разом з мамою та бабусями, їй подобається навчатись та спілкуватись з новими друзями.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 22.09.2020 року за № 21.01/01-22-845, після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , їх малолітня дитина ОСОБА_3 залишилась проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Вказана трикімнатна квартира належить на праві власності бабусі позивача. В квартирі для дитини створені всі необхідні умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку й відпочинку,малолітня дитина проживає в одній кімнаті матір`ю, має окреме спальне місце, також облаштовані місця для відпочинку та навчання, в наявності засоби гігієни, в достатній кількості одяг та взуття за сезоном, що було встановлено 14.09.2020 року спеціалістами відділу по Хортицькому району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради під час обстеження умов проживання ОСОБА_1 та складено відповідний акт обстеження умов проживання, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Матір дитини офіційно працевлаштована та має стабільний заробіток. Згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.09.2020р. за №23, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ч.1 ст. 160 ,ч.1 ст. 161СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а також згоду батька на проживання малолітньої дитини з матір`ю, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

При цьому, визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат.

Згідно квитанції № 2021-5253-6319-0010 від 14.07.2020 року, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з відповідною позовною заявою сплаченого судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2,4,5,12, 13, 80, 81,82,141, 198,200,206, 211,247, 259, 263-265ЦПК України, ст.ст. 29,31 ЦК України, ст.ст.19, 141, 157, 160,161 СК України ,суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньоїдитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , в рахунок понесених судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот)грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 04.12.2020 року.

Суддя: С.А. Ширіна

30.11.2020