ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Херсон

Справа №648/1420/20

Провадження №22-ц/819/1781/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бугрименка В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»» про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»» про стягнення пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Позов мотивовано тим, що 07 жовтня 2012 року, близько 19 год. 30 хв., відповідач ОСОБА_2 , керуючи гужовим транспортом - возом, в темну пору доби, рухаючись по 49 км + 700 м автодороги Миколаїв-Станіслав-Херсон, в напрямку м. Херсона зі сторони с.Станіслав Білозерського району Херсонської області, в порушення вимог п. п. 7.3, 7.7.б Правил дорожнього руху України, не вжив заходів щодо належного освітлення возу ліхтарями: спереду - білого кольору, ззаду - червоного кольору, що встановлюються з лівого боку воза, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення гужового транспорту з автомобілем «SeatCordoba», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався позаду у попутному напрямку, з наступним неконтрольованим виїздом транспортного засобу на зустрічну смугу руху, з наступним зіткненням з автомобілем «Пежо-309», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка рухалася у зустрічному напрямку із м. Херсона в сторону с. Станіслав Білозерського району Херсонської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач та її малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як пасажири транспортного засобу «SeatCordoba», отримали тілесні ушкодження.

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 12 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.291 КК України, як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, якщо це спричинило тяжкі наслідки.

Транспортні засоби учасників ДТП були застраховані: автомобіль «SeatCordoba», реєстраційний номер НОМЕР_1 (власник ОСОБА_6 , водій ОСОБА_3 ), застрахований в ПрАТ СК «Альфа Страхування» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АА/6289154, термін дії якого з 09 липня 2012 року до 08 липня 2013 року; автомобіль «Пежо-309», реєстраційний номер НОМЕР_2 (власник та водій ОСОБА_4 ), застрахований у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №АА/7283798 термін дії - з 09 липня 2012 року до 08 липня 2013 року.

01 жовтня 2015 року, з метою отримання страхового відшкодування, вона звернулася із відповідними заявами до страхових компаній, в тому числі і до ПАТ «Страхова компанія «Провідна»», як особи, що має нести відповідальність за завдану їй та синові шкоду, проте згідно відповіді від 06 жовтня 2015 року, відповідач відмовив їй у відшкодуванні шкоди, у зв`язку із чим цього ж дня вона звернулася до суду з відповідним позовом.

За результатами перегляду рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2019року, постановою Херсонського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020року, з ПрАТ «СК «Провідна»», ПрАТ «СК «Альфа Страхування»» солідарно стягнуто на користь позивача завдану ДТП майнову шкоду в сумі 200 000,00 грн.

Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 84690,80грн. майнової шкоди та 200000,00грн. на відшкодування моральної шкоди.

На виконання судового рішення, 05 червня 2019 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування»» сплатило їй 100 000,00 грн. Проте, відповідач ПАТ «СК «Провідна»» здійснило виплату в сумі 100000,00 грн. лише 22 квітня 2020 року. Відповідач ОСОБА_2 завдану шкоду не відшкодував.

Оскільки відповідачі своєчасно не виконали зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу та її малолітньому сину шкоду, яке є грошовим, то у відповідності до ст.625 ч.2 ЦК у них виник обов`язок по сплаті інфляційних витрат та 3%річних від простроченої суми. Крім того, ПАТ «СК «Провідна»» у відповідності до ст.36.5 Закону зобов`язане до сплати пені за час затримки проведення розрахунку.

ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь з ПАТ «СК «Провідна»» пеню за період з 23 травня 2019 року (дата набрання судовим рішенням законної сили) по 21 квітня 2020 року (виплата присудженої майнової шкоди) у розмірі 26463,96грн., 3% річних у розмірі 2750,91 грн., інфляційні втрати (обраховані з червня 2019 року по квітень 2020 року) у розмірі 3300,00 грн., а всього 32514,87грн.; а також просила стягнути з ОСОБА_2 3% річних за період з 23 травня 2019 року по 18 травня 2020 року (день звернення до суду з цим позовом) у розмірі 2519,84 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2794,80грн., а всього 5314,64 грн. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 26463,96 грн., 3% річних в сумі 2750,91 грн., інфляційні втрати в сумі 3300,00 грн., а всього 32514,87грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 2519,84 грн., інфляційні втрати в сумі 2794,80 грн., а всього 5314,64грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»» на користь держави судові витрати в сумі 840,80 грн. та на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4000,00грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 840,80грн. та на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4000,00грн.

Не погодившись з рішенням суду від 01 жовтня 2020 року, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове, яким у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відмовити.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строки позовної давності. Апелянт вказав, що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Оскільки ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права 06 жовтня 2015 року, в день відмови їй в виплаті страхового відшкодування, то строк позовної давності, на думку страхової компанії, щодо вимог про стягнення неустойки закінчився 06 жовтня 2016 року.

Згідно ст. 257 ЦК України до вимог про стягнення коштів за ст.625 ч.2ЦК України щодо стягнення індексу інфляцій та трьох процентів річних застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Тобто, в частині цих вимог строк позовної давності закінчився 06 жовтня 2018 року. Скаржник вважає, що суд не врахував вказаних обставин, у зв`язку з чим прийняв помилкове рішення про задоволення позову в частині стягнення коштів з ПрАТ «СК «Провідна».

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2012 року, внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , який керував гужовим транспортом - возом, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SeatCordoba», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля «Пежо-309», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Транспортний засіб учасника ДТП автомобіль «Пежо-309», реєстраційний номер НОМЕР_3 (власник та водій ОСОБА_4 ), був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна», згідно з полісом №АА/7283798 термін дії - з 09 липня 2012 року до 08 липня 2013 року.

01 жовтня 2015 року, з метою отримання страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернулася із заявами до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна»», як особи, що має нести цивільно-правову відповідальність за завдану їй та її малолітньому сину шкоду.

Листом від 06 жовтня 2015 року №17-10/12080 ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відмовила ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, що стало передумовою її звернення до суду з позовом.

За результатами перегляду рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 лютого 2019 року, постановою Херсонського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020року, з ПрАТ «СК «Провідна»», ПрАТ «СК «Альфа Страхування»» солідарно стягнуто на користь позивача завдану ДТП майнову шкоду в сумі 200 000,00 грн.

Цим же рішенням із ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 84690,80грн. майнової шкоди та 200000,00грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат по справі.

На виконання вказаного судового рішення 22 квітня 2020 рокуПрАТ «Страхова компанія «Провідна» сплатило ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 100000,00 грн., що сторонами не заперечується.

Доказів на підтвердження виконання цього рішення суду ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідачі були зобов`язані сплатити кошти на користь позивача, правовідношення які виникли між ними, є грошовими зобов`язаннями, а тому на них поширюється дія положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» має бути стягнуто пеню за період з 23 травня 2019 року по 21 квітня 2020 року, у відповідності до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України)

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту частини першої статті 598, статей 599, 600, 604 - 609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Зазначений висновок міститься в чисельній практиці суду касаційної інстанції, зокрема постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020року у справі №757/74887/17-ц.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (далі Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1 ст. 36 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Пунктом 36.5 ст.36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Як свідчать матеріали справи, 01 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» з вимогою про сплату страхового відшкодування, у задоволенні якої їй було відмовлено 06 жовтня 2015 року, що стало підставою для звернення того ж дня до суду з відповідним позовом.

22 травня 2019 року судове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я джерелом підвищеної небезпеки, відшкодування моральної шкоди, набрало законної сили та підлягало виконанню. Проте, період прострочення характеризувався пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин ПрАТ «СК «Провідна», протягом якого ним не вчинялися дії по сплаті присудженої страхової виплати.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь позивача пені за прострочення виконання грошового зобов`язання, 3% річних та інфляційних втрат за період з 23 травня 2019 року по 21 квітня 2020 року у загальному розмірі 32514,87грн, є законним та узгоджується із зазначеними вище нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Проведений судом першої інстанції розрахунок сум до виплати апелянтом не заперечується та не оскаржується.

Як вбачається з апеляційної скарги доводи ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» зводяться до неправильного обрахування судом першої інстанції строків позовної давності звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, про застосування яких просив відповідач в ході розгляду справи.

Так, згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені (ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За положеннями п.36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Судовими рішеннями у справі №668/12293/15 про відшкодування майнової та моральної шкоди, фактично було встановлено незаконність відмови, у тому числі ПрАТ «СК «Провідна» у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, а відтак для неї право на стягнення коштів в порядку ст. 625 ч.2 ЦК України та пені згідно пункту 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникло з моменту відмови у виплаті такого відшкодування до здійснення сплати цих коштів, однак, право визначення періоду за яким можуть бути заявлені такі вимоги вирішується позивачем на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності до вимог про стягнення пені закінчився для ОСОБА_1 06 жовтня 2016 року (за спливом одного року з моменту коли позивач дізналася про порушення свого права) та до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних 06 жовтня 2018 року (сплив загального трирічного строку позовної давності), колегія суддів оцінює критично, оскільки обрахування строків позовної давності здійснюється не з початку виникнення права вимоги, а з урахуванням цих строків, що передували такому зверненню до суду з відповідним позовом. Крім того, в силу положень п. 36.2 ст. 36 вищезазначеного Закону, ст. 264 ч.2 ЦК України строк позовної давності звернення до суду ОСОБА_1 не є пропущеним.

Рішення суду першої інстанції в частині правомірності стягнення коштів з ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому в порядку ст. 367 ч.1 ЦПК України не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько