Справа №569/5456/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач), діючи через представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі - відповідачі), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 162 060 грн. 00 коп., що на день подання позову до суду еквівалентно 6 000 дол. США по курсу НБУ.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на початку жовтня 2014 року він від свого знайомого дізнався, що в місті Рівне продається за доступну ціну автомобіль «CHERY TIGGO», 2008 року випуску. Маючи намір придбати автомобіль для власного користування, 14 жовтня 2014 року він приїхав в м. Рівне і зустрівся з відповідачем ОСОБА_5 , яка підтвердила йому, що продає належний їй автомобіль «CHERY TIGGO», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який вона в свою чергу, без оформлення договору купівлі-продажу, придбала у відповідача ОСОБА_4 , отримавши від останнього довіреність на розпорядження даним автомобілем.

Оскільки технічний стан автомобіля його влаштував, за їх спільною домовленістю, він передав ОСОБА_5 за автомобіль 6 000 дол. США, а ОСОБА_5 , на підставі виданої їй ОСОБА_4 довіреності, здійснила зняття автомобіля з обліку в РЕР ДАІ, передала йому автомобіль та технічний паспорт на нього, а також обіцяла на протязі двох днів зробити довіреність на його ім`я і передати йому в місто Київ, де він на даний час проживає.

При цьому, на підтвердження факту отримання від нього коштів відповідач ОСОБА_5 власноручно написала розписку.

Проте, 18 жовтня 2014 року працівники Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві вилучили у нього переданий йому автомобіль та технічний паспорт, посилаючись на те, що за заявою спадкоємиці попереднього власника автомобіля - ОСОБА_6 автомобіль «CHERY TIGGO», 2008 року випуску, знаходиться в розшуку як викрадений, і по даному факту внесені відомості до ЄРДР за № 00011383 від 13 жовтня 2014 року.

Після вилучення у нього автомобіля він звернувся до відповідача ОСОБА_5 з вимогою повернути йому сплачені кошти за автомобіль в сумі 6 000 дол. США, проте остання категорично відмовилася повернути йому отримані нею кошти, мотивуючи це тим, що сама в такому разі зазнає збитку у вказаній сумі, адже автомобіль їй також ніхто не поверне.

Намагаючись повернути собі придбаний в ОСОБА_5 автомобіль він в листопаді 2015 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на автомобіль.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Пізніше, заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2016 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 22 серпня 2016 року, йому було відмовлено у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль.

Не встановивши в судовому порядку за собою право власності на автомобіль він звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_5 про розірвання усного договору купівлі-продажу автомобіля та відшкодування збитків.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 грудня 2016 року, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2017 року, йому у задоволенні позову було відмовлено.

Усі вище зазначені рішення судів були аргументовані тим, що у правових відносинах, які склалися між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 договір купівлі-продажу автомобіля не був укладений.

Оскільки судами було встановлено, що договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не був укладений, він в черговий раз звернувся за захистом своїх прав до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, як отриманих без достатньої правової підстави.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року у його позові до ОСОБА_5 було відмовлено.

Вказане рішення сторонами у справі не оскаржувалося і 27 листопада 2017 року набрало законної сили. Мотивуючи свою відмову у задоволенні даного позову, суд у своєму рішенні зазначив, що попередніми судовими рішеннями було встановлено, що саме договір купівлі-продажу автомобіля між позивачем та відповідачем не укладався, при цьому даними судовими рішеннями не встановлено того, що між сторонами не укладався будь-який інший, передбачений цивільним законодавством договір. На думку суду факт передачі позивачу автомобіля та отримання відповідачем ОСОБА_5 коштів за автомобіль є ознакою укладення між сторонами платного договору користування автомобілем, а тому договірний характер правовідносин робить неможливим застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Такої ж позиції дотримувалася відповідач ОСОБА_5 у своїх письмових запереченнях на вказаний позов. Також представник відповідача ОСОБА_5 заперечуючи проти задоволення позову пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено усний договір про передачу у користування, за оплату, автомобіля «CHERY TIGGO», д.н.з. НОМЕР_2 , 2008 року випуску, а тому відповідно до даних правовідносин неможливо застосувати положення ст. 1212 ЦК України так як мав місце договірний характер правовідносин.

Таким чином, вказаним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року встановлено обставину, що між ним та відповідачем ОСОБА_5 , яка нібито діяла на підставі довіреності в інтересах відповідача ОСОБА_4 , було укладено усний, оплатний договір користування автомобілем.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що згідно загальних норм про правочини між сторонами було укладено договір користування автомобілем. Проте, який саме правочин був укладений та виконаний сторонами, у судовому рішенні не конкретизовано. Відповідно до норм Цивільного кодексу України право користування транспортним засобом, який належить іншій особі може виникати на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу, лізингу або позички.

Як вбачається з встановлених судами обставин, між сторонами фактично було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, оскільки договір позички відповідно до положень ст. 827 ЦК України не передбачає оплату за користування річчю, а до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом № 6 ЦК України та законом.

Як вбачається з вище викладених обставин, які були також встановлені судовими рішеннями, договір найму (оренди) автомобіля укладений між сторонами справи нотаріально посвідчений не був.

Оскільки сторони при укладенні договору найму (оренди) автомобіля не дотрималися нотаріальної форми договору, яка є обов`язковою, тому такий договір є нікчемним і оскільки укладений між сторонами договір найму (оренди) автомобіля, не будучи нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, є нікчемним, грошові кошти, які отримані за договором, відповідач ОСОБА_5 набула та зберігає у себе без достатньої правової підстави, а тому такі кошти повинні бути стягнуті з відповідачів на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Крім того, на його думку повернення безпідставно набутих коштів повинно бути здійснене відповідачами солідарно. Відповідач ОСОБА_5 уклала договір найму (оренди) автомобіля з ним фактично представляючи інтереси відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреності. В свою чергу, відповідач ОСОБА_5 не в повній мірі виконала свої обов`язки, покладені на неї як на представника за довіреністю. Зокрема ОСОБА_5 не передала довірителю ОСОБА_4 отримані від нього кошти за автомобіль в сумі 6 000 дол. США. Таким чином, відповідач ОСОБА_5 як тримач безпідставно набутих у позивача коштів також має обов`язок щодо їх повернення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав у ньому наведених, просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 адвокат Грозік І.І. позов не визнав, оскільки між сторонами будь-який договір не укладався. Окрім того, заявив про застосування позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як слідує з копії розписки, яка додана до позовної заяви, ОСОБА_5 отримала за автомобіль «CHERY TIGGO», н/з НОМЕР_2 , 2008 року випуску ( НОМЕР_3 ) від ОСОБА_3 суму в повному обсязі 6 000 дол. США 14 жовтня 2014 року. Претензій не має. Автомобіль передала власноруч.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частинами першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч.1 ст.206 ЦК України).

Порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин регулюється главою 53 ЦК України.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з наймом (орендою) транспортного засобу, здійснюється на підставі положень Цивільного кодексу України з урахуванням загальних положень про договір.

Згідно ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З аналізу зазначених норм вбачається, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи повинен укладатися в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, якщо сторони договору не дотрималися нотаріальної форми договору, яка є обов`язковою, такий договір є нікчемним.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (частина друга статті 215 ЦК України).

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв`язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред`явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення Глави 83 ЦК України застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Відтак, якщо договір не є нотаріально посвідченим у встановленому законом порядку, він є нікчемним, a отже, грошові кошти, які отримані за договором, особа набула та зберігає без достатньої правової підстави, що є підставою для стягнення цих коштів згідно частини першої статті 1212 ЦК України.

Разом з тим, судом не встановлено, що між сторонами був укладений договір найму (оренди) транспортного засобу.

Надана позивачем розписка про отримання ОСОБА_5 грошових коштів за автомобіль не є укладеним між позивачем та ОСОБА_5 або ОСОБА_4 договором найму транспортного засобу, як про це вказує позивач, оскільки не містить ознак договору найму транспортного засобу, а підтверджує лише факт передачі грошових коштів і допускає перехід права власності до інших осіб.

Окрім того, як слідує з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2017 року в справі №569/8763/17, яке набрало законної сили 21 листопада 2017 року, і на яке посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

При цьому судом було встановлено, що між сторонами договір купівлі-продажу не укладався. Розписка від 14 жовтня 2014 року, видана позивачу відповідачем, засвідчує факт домовленості між сторонами про передачу позивачу спірного автомобіля, яким відповідач володіла на підставі довіреності виданої ОСОБА_4 , та згідно якої отримала за автомобіль 6 000 доларів США. Таким чином, передавши автомобіль позивачу, відповідачем було виконано всі зобов`язання по передачі автомобіля у користування позивачу. Правочин укладений між позивачем та відповідачем повністю відповідає нормам чинного законодавства, та , як встановлено судом, виконаний.

Відтак, судом не було встановлено, що між сторонами був укладений договір, в тому числі і договір найму транспортного засобу.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом не встановлено, що між сторонами був укладений договір, в тому числі і договір найму транспортного засобу, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Першко