Справа № 203/3132/20
Провадження № 2/0203/1085/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24.11.2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Дьоміної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

03 вересня 2020 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000дол. США заборгованості, 2100дол. США процентів, 32,90дол. США у вигляді 3% річних, а всього 7132,50дол. США та судові витрати по справі.

І. Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він уклав з ОСОБА_2 договір інвестування у бізнес строком до 30 червня 2020р., за яким він позичив ОСОБА_2 5000,00 дол. США. На підтвердження факту отримання від нього зазначених коштів відповідач в той же день написала і надала йому розписку.

Позивач пояснив, що відповідач зобов`язалася щомісячно до 30 числа кожного місяця сплачувати йому 7% від отриманих коштів (п. 1.3 договору). Однак, до часу звернення позивача до суду, відповідач, не дивлячись на його неодноразові звернення до неї, свої зобов`язання не виконала, проценти не сплачувала, грошові кошти не повернула. Отже, з 01 липня 2020р. за відповідачем рахується заборгованість перед ним у розмірі 7100 дол. США, з яких 5000,00 дол. США основний борг та 2100,00 дол. США проценти за період з 30.01.2020р. по 30.06.2020р., згідно з таким розрахунком: 7% від суми інвестиції в розмірі 5000,00 дол. США становить 350,00 дол. США, загальна сума процентів становить 2100,00 дол. США (350 х 6 місяців).

Крім того, позивач, посилаючись на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми. Три проценти річних за основним боргом за весь час прострочення платежу складають 32,90 долл. США, виходячи з такого розрахунку: 5000 х 3% : 365 х 80, де 80 кількість днів прострочення платежу з 01.07.2020р. по 20.08.2020р. (дата виготовлення позовної заяви).

Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов`язана сплатити йому грошові кошти в розмірі 7132,90 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 20.08.2020р. (27,3 грн.) становить 194 728,17 грн. (7132,90 х 27,3).

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с.17).

20 жовтня 2020 року та 17 листопада 2020 року від позивача ОСОБА_1 до Кіровського районного суду м. Дніпрпоетровська надійшла заява, за змістом якої останній просить суд розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.23,30).

У судові засідання, призначені на 26 жовтня 2020 року, 24 листопада 2020 року, відповідач, яка була повідомлена належним чином про дату, час та місце судових засідань, не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала.

У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 січня 2020 року між ОСОБА_1 (далі інвестор) та ОСОБА_2 (далі організація «Стартапер») було укладено договір інвестування у бізнес (далі договір), за змістом якого остання отримала 5000,00 доларів США та зобов`язалася виплачувати грошові кошти у порядку та на умовах визначених цим договором (а.с.5-7).

Відповідно до п. 1.3. цього договору, щомісяця організація виплачує інвестору 7% від інвестиційних коштів. Проценти виплачуються щомісяця у строк до 30 числа кожного місяця. У разі, якщо організації не вдалося отримати прибуток від використання інвестиційних коштів, отримані організацією грошові кошти, вважаються позикою і організація продовжує виплачувати їх без змін, той же процент 7% на дану суму позики.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що укладається він на шість місяців. Вся сума повертається до 30.06.2020 року, один місяць резервний, на випадок форс-мажору.

Відповідно до п. 2.1. договору, інвестор передає організації інвестиційні кошти у строк до 30 червня 2020 року. Моментом передачі інвестиційних коштів вважається момент перерахунку коштів на банківський рахунок або готівкою (а.с.5-7).

08 січня 2020 року ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 у борг інвестиційні кошти у розмірі 5000,00 дол. США (3100,00 дол. США на картку та 1900,00 дол. США готівкою) на розвиток бізнесу, які зобов`язалася повернути протягом шести місяців від дня підписання договору. Усі пункти вказані в договорі зобов`язується виконувати, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.8).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд, вирішуючи позовні вимоги по суті, виходить з наступного.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування.

Судом встановлено, що відповідач не виконала умови укладеного із ОСОБА_1 договору позики, оформленого розпискою та договором інвестування у бізнес від 08 січня 2020 року, який відповідно до п. 1.3. цього договору вважається позикою, факт власноручного написання яких та отримання спірної суми коштів відповідачем не спростовано.

Відповідач у визначений сторонами у договорі строк до 30 июня 2020 року кошти не повернула, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума основного боргу у валюті, визначеній договором у розмірі 5000,00 дол. США та 7% від отриманих коштів відповідно до п. 1.3. договору у розмірі 2100,00 дол. США за період з 30.01.2020 року по 30.06.2020 року (350,00 дол. США х 6 місяців), а також 3% річних, визначених частиною другою статті 625 ЦК України.

Суд, дослідивши розрахунок 3% річних від простроченої суми з 01.07.2020 року по 20.08.2020 року (дата виготовлення позовної заяви), здійснений позивачем у позовній заяві, зазначає, що він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства. Проте суд частково погоджується з ним, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем не було враховано, що 2020 рік є високосний і має 366 днів у році.

Отже, розрахунок 3% річних за основним боргом з 01.07.2020 року по 20.08.2020 року обраховано за формулою: прострочена сума, визначена у відповідній валюті, помножена на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 366 (днів у році), а саме: 5000,00 дол. США х 80 х 3%: 100 : 366 (кількість днів прострочення платежу з 01.07.2020р. по 20.08.2020р.) = 32,79 дол. США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, з урахуванням викладеного вище, враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме: позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 7132,79 дол. США, у тому числі 5000,00 дол. США основне зобов`язання, 2100,00 дол. США проценти за період з 30.01.2020 року по 30.06.2020 року, 32,79 дол. США 3 % річних, суд вважає за необхідне задовольнити, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1947,30 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором від 08 січня 2020 року строком повернення до 30 червня 2020 року, що утворилася станом на 20 серпня 2020 року в розмірі 7132,79 доларів США (сім тисяч сто тридцять дві тисячі доларів США 79 центів), що станом на 24 листопада 2020 року еквівалентно 202352,97 грн (двісті дві тисячі триста п`ятдесят дві гривні 97 копійок) та складається з суми основної заборгованості 5000,00 доларів США, процентів 2100 долларів США, 3% річних 32,79 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1947,30 грн (тисяча дев`ятсот сорок сім гривень 30 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ф.М. Ханієва