УХВАЛА

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа №752/11155/19

провадження № 61-17295ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом Фірми «Т.Т.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Фірма «Т.Т.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просило стягнути суму заборгованості у розмірі 61 419,29 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі у розмірі 54448,46 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У листопаді 2020 ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення, яким зобов`язати позивача здійснити перерахунок сум за опалення у зв`язку з недоведеністю правомірності нарахування цих завищених сум для подальшої оплати суми боргу за дійсними, чесними сумами.

Вивчивши касаційну скаргу, подані матеріали, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 грн.

Так, у справі заявлена ціна позову у розмірі 61 419,29 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

В обґрунтування підстав для перегляду в касаційному порядку судового рішення, ухваленого у малозначній справі, скаржник посилається на те, що ця справа є значущою не лише для відповідача, а й для мешканців їх житлового комплексу, який обслуговується підприємством позивача, яке постійно надає незрозумілі платежі за додатково надані послуги та вказує незрозумілі завищені суми. Крім того, фірма являється банкрутом, має великі борги перед кредиторами, значний податковий борг, являється фігурантом великої кількості цивільних, кримінальних та господарських справ, а тому намагається стягнути з мешканців житлового комплексу якомога більше коштів.

Проте, такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до формальної незгоди скаржника з результатом розгляду спору та до бажання на повторний розгляд справи по суті судом касаційної інстанції, що не відповідає повноваженням Верховного Суду в контексті статті 400 ЦПК України. За таких підстав вказані скаржником обставини не є безумовною підставою для касаційного перегляду судового рішення, ухваленого в малозначній справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначена справа є малозначною в силу закону та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом Фірми «Т.Т.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик