Справа № 185/6712/20
Провадження № 2/185/3554/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., представника відповідача адвоката Приходька М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у розмірі 55518,91 грн. за Кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року, судові витрати по справі у розмірі 2102,00 грн., у вигляді сплати судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Позивач вказав, що загальний розмір заборгованості що підлягає стягненню з відповідача станом на 30.07.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 55518,91 грн., з яких: нараховані 3 % річних 1769,44 грн.; втрати від інфляції 3911,29 грн.; подвійна облікова ставка НБУ 4774,16 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 19634,97 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 15231,89 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 4597,16 грн.; заборгованість з пені 5600,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 27.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі Банк) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 500452579 (далі Кредитний договір). Пунктами 2.1., 2.2., 2.3. Кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 24333,38 грн., процентна ставка за користування кредитом складає 14,99 % річних. Датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій є 28.01.2017 року. За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши Позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 24338,28 грн. За період користування кредитними коштами Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором Кредиту № 500452579 від 27.01.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином ТОВ «Кредитні ініціативи» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ПАТ «Альфа-Банк» втратив такі права.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1К1/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК ВЕСТА», а ТОВ «ФК ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором Кредиту № 500452579 від 27.01.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «ФК ВЕСТА» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «Кредитні ініціативи» втратив такі права.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором Кредиту № 500452579 від 27.01.2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та Боржником. Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «ФК ВЕСТА» втратив такі права.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. Також в клопотанні зазначив, що просить суд, розглядати справу за його відсутності на підставі наявних доказів та матеріалів, та в разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений та від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення.

Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію посилався на обставини викладені у відзиві та зазначив, що позивачем не надано достатніх доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги за Кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА», в свою чергу, відступило право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал». Згідно наданих позивачем копії витягу з договору факторингу №1 від 21.06.2016, копії договору факторингу №2019-1К1/ВЕСТА від 26.12.2018 року та копії договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року, неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано права грошової вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», а в подальшому до ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал». До вищезазначених договорів не додані всі Додатки, які є невід`ємними частинами даних договорів. Позивачем не було надано суду доказів сплати новим кредитором (фактором) грошових коштів за відступлене право вимоги, а відповідно і відсутні підстави вважати, що право вимоги вважається відступленим. Позивачем не доведена наявна сума заборгованості за кредитним договором, позивач немає право нараховувати відсотки та неустойку після закінчення спливу визначеного договором строку кредитування (28.01.2017 року). Також відповідач зазначає про пропущення позивачем строків позовної давності та про її застосування.

Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, 27.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 500452579.

Відповідно до пункту 2.1 сума кредиту складала 24333,38 грн. Пунктом 2.2 визначена процентна ставка за користування кредитом 14,99 % річних.

Згідно пункту 2.3 датою остаточного повернення кредиту та припинення нарахування відсотків та комісій є 28.01.2017 року.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги (надалі також іменуються «права» або «право», в залежності від контексту) до боржників (які надалі в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за Кредитними договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.

Згідно витягу з договору факторингу №1 від 21.06.2016, неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи». Також немає можливості визначити, чи має фактор право наступного відступлення прав вимоги за кредитними договорами, переданими йому за договором факторингу.

26.12.2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» укладають договір факторингу з ТОВ «ФК «ВЕСТА», за яким за плату останній отримує право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1, який позивачем не додано до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості встановити, чи були права вимоги за кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , предметом договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року.

Надалі 16 січня 2019 року між ТОВ «ФК ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №16-01/19/1, за яким за плату останній отримує право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1, який позивачем не додано до матеріалів справи, що позбавляє суд можливості встановити, чи були права вимоги за кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , предметом договору відступлення права вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 року.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, у ст. 81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять достатніх доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило право грошової вимоги за Кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило право грошової вимоги ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА», в свою чергу, відступило право грошової вимоги ТОВ «Вердикт Капітал».

Позивач обґрунтовує заборгованість відповідача виключно договорами факторингу, договором відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу, не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), зазначивши в тексті позовної заяви, що: «ТОВ «Вердикт Капітал» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і надання суду інших доказів є неможливим в зв`язку з їх відсутністю», тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Згідно з п.п. 2.3 п. 2 Розділу 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору № 500452579 від 27.01.2014 року, дата остаточного повернення Кредиту, яка є і датою припинення нарахування відсотків є 28.01.2017 року. Відповідно до умов кредитного договору, долученого позивачем до позову як доказу позовних вимог, банк припиняє нарахування процентів з 28.01.2017 року.

Тобто, вимоги щодо стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом обмежуються датою їх нарахування, а саме 28.01.2017 року.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору, з моменту відступлення права вимоги по дату розрахунку заборгованості в сумі 4597,16 грн. а також пені в сумі 4774,16 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 19634,97 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище.

У зв`язку із недоведеністю, а саме відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, а також наявності у позивача прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, інфляційних втрат та 3 % річних є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Щодо доводів відповідача про пропущення позивачем строків позовної давності суд констатує наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правову допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Так як у задоволенні позову відмовлено, то відшкодування понесених витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.71, 81, 82, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором № 500452579 від 27.01.2014 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», місцезнаходження: вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 36799749.

Відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя:В. О. Головін