КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

справа № 757/52893/19-ц

провадження № 22-ц/824/12268/2020

03 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо зупинення апеляційного провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми пені та відсотків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївнина рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року в складі судді Бусик О.Л.,

встановив:

01.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просив суд відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення з 25.10.2016 по 01.10.2019 у розмірі 893 844, 1 дол. США та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 2 448, 46 дол. США. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.06.2010 між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір №SAMDN2095(Вклад «Мультивалютний»), за умовами якого він передав банківській установі депозитний вклад у розмірі 80 000 грн під 19,5% річних на строк 12 місяців, який в подальшому було пролонговано строком до 22 червня 2014 року. У листопаді 2011 року вклад переконвертовано в долари США з відсотковою ставкою 11% річних. Після переконвертації сума вкладу становила 9 913,26 дол. США.

Крім того, 25.06.2011 між сторонами укладено договір №SAMDN4451 (вклад «Стандарт»), згідно з яким він вніс на депозитний рахунок 15 000 дол. США під 8% річних строком на 12 місяців, який також у подальшому було пролонговано до 25 червня 2014 року.

З квітня 2014 року відповідач припинив нарахування відсотків та заблокував його рахунки, у зв`язку з чим він неодноразово звертався до банку з проханням повернути суми вкладів та нараховані відсотки, проте у вчиненні таких дій йому було відмовлено.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в розмірі 27 793, 66 дол. США та 40 967, 99 грн.

Оскільки вказане судове рішення не виконується, просив позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за прострочення виконання зобов`язань за договорами банківський вкладів, а саме: 69 670 грн пені та 2 448, 46 доларів США - 3% річних від простроченої суми без відрахування податків та зборів. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 10 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Василевська К. М. просить змінити рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2020 року в частині стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" пені відповідно до розміру завданих збитків, а саме 27 793, 66 дол. США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зменшеного розміру пені до розміру відсотків за вкладом, оскільки збитками є не тільки відсотки за вкладом, а й сам вклад.

Зазначила, що судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що рішення суду не виконується, ОСОБА_1 не може користуватися грошовими коштами, які йому належать. Банківською послугою є не лише нарахування відсотків, а й зарахування банківського вкладу на депозитний рахунок, зберігання, обслуговування та своєчасне повернення банківського вкладу.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 10 липня 2019 року (справа №335/11482/16-ц), посилання банку на те, що при застосуванні частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" пеня обчислюється від суми наданої послуги, а саме від розміру процентів, а не від усієї суми боргу, є безпідставними, оскільки не узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19), Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №359/8114/17 (провадження №61-81цс19).

Зменшивши суму пені до розміру збитків, суд першої інстанції мав зменшити дану суму до 27 793,66 дол. США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, на яку посилається позивач, не наведено тлумачення вжитого в законі терміну "вартість послуги", не роз`яснено, в чому вона полягає і з чого складається.

Однак як за договором банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України), так і за договором банківського рахунка (стаття 1066 ЦК України) виконавцем відповідних банківських послуг, які полягають у прийнятті від вкладника (клієнта) грошових коштів та виконанні його розпоряджень щодо проведення операцій з ними, включно з їх поверненням, а споживачем таких послуг є вкладник (клієнт). Тому за змістом частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» особою, яка оплачує надані їй банком послуги (сплачує вартість таких послуг) є їх споживач (вкладник, клієнт). З огляду на викладене визначення вартості вказаних послуг є ключовим для вирішення питання про розмір відповідальності банку.

В загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за наданому останнім послугу. При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного, розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, за змістом правових норм параграфу 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфу 1 «Загальні положення про банківський рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.

Застосований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 6-64цс19) спосіб визначення обсягу відповідальності банку за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, не лише не відповідає положенням частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а й порушує засади справедливості, добросовісності, розумності та створює суттєві ризики стабільності функціонування банківської системи держави і можливості незаконного збагачення значної кількості осіб - споживачів банківських послуг.

Також вважає, що зменшення розміру пені до розміру, який перевищує розмір збитків, не може відповідати засадам справедливості та розумності та буде суперечити нормі ч.3 ст.551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки не може перевищувати розмір збитків.

На даний час на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано цивільну справу №320/5115/17, в якій вирішується питання щодо необхідності відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме застосування ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" до банківських (депозитних правовідносин), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц.

Вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано та законно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 69 670 грн.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Тузова В. О. заявила клопотання про зупинення апеляційне провадження у справі до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду в справі №320/5115/17.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Василевська К. М. просила відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі може бути прийняття палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду до свого розгляду іншої справи у подібних правовідносинах (ст. 403 ЦПК України).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Встановлено, що ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №320/5115/17 прийнято до розгляду справу за позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів. Справу призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку письмового провадження на 06 жовтня 2020 року.

Правовідносини у вказані справі є повністю подібними з даною справою за предметом та підставами позову, умовами застосування правових норм та частково за суб`єктним складом.

Відповідно до пункту 14 частини першої ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З огляду на подібність правовідносин у даній справі та правовідносин у справі №320/5115/17, яку призначено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в касаційному порядку.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- адвоката Тузової В. О. задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми пені та відсотків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Василевської Карини Миколаївнина рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року до закінчення перегляду судового рішення у подібних правовідносинах в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду в справі №320/5115/17.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 03 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І.М. Рейнарт

Т.А. Семенюк