Справа №295/7829/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі Поліщук О.В., Наральник Н.А.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Житомирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.03.1982 року він отримав разом з братом ОСОБА_3 в рівних частках по 1/3 будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 він з братом отримали у спадщину ще по 1/12 частин вказаного будинку, тобто по 1/2 від належних матері 1/6 частини будинку, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.04.1989 року. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 брата ОСОБА_3 позивач отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.1993 року належні померлому 5/12 частин вказаного будинку (1/3 частина згідно зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.03.1982 року + 1/12 частина згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.1989 року після смерті матері). Таким чином, як вказує позивач, його частка в праві власності на весь будинок становила 10/12 його частин. За словами позивача, фактично після смерті брата він з 1993 року одноосібно користувався та володів будинком, оскільки 1/6 його частина рахувалася за покійною бабою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та залишилась не оформленою до цього часу. Із своєї 10/12 часток будинку позивач подарував дочці ОСОБА_6 30/100 частин згідно з договором дарування від 15.12.1997 року та 29/100 частин згідно з договором дарування від 31.01.2000 року. Зі змісту позову вбачається, що з 1993 року позивач доглядає та утримує будинок, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нерухомим майном, у тому числі й 1/6 частиною померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 баби ОСОБА_5 . За словами позивача, йому достеменно невідомо хто не оформив 1/6 частину спадкового будинку після смерті баби. З огляду на викладене, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/6 частину будинку по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за бабою ОСОБА_5 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 15.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_5 колись належало 3/6 частини будинку, в подальшому її донька (мати позивача ОСОБА_4 ) успадкувала 1/6 частину, колишній чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_7 також успадкував ІНФОРМАЦІЯ_4 частину спадкового майна, проте син ОСОБА_8 своїм правом на спадщину не скористався, поїхав у Білорусь, де і помер. Позивач вказує, що хоче успадкувати 1/6 частину будинку за набувальною давністю, оскільки більше 10 років безперервно володіє цією часткою та у вказаному будинку проживає із народження вже біля 67 років. Додав, що подарував доньці ОСОБА_6 дві кімнати у будинку, розміщених у прибудові, якої не існувало на момент смерті ОСОБА_5 . Донька все життя проживала у вказаній прибудові, яку він збудував разом з братом ОСОБА_3 . На запитання суду позивач пояснив, що йому ще зі шкільних років відомо, що неуспадкована 1/6 частина будинку належала ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року відмовлено у прийнятті визнання ОСОБА_2 позову.

Представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гущина В.С. в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Свої заперечення проти позову мотивує тим, що відповідно до чинного законодавства набувальна давність застосовується в тому випадку, коли особа не знала і не могла знати хто є власником майна. З матеріалів справи вбачається, що позивачу достеменно відомо, хто є власником зазначеного майна, що прямо суперечить ст. 344 ЦК України. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Крім того, звернула увагу на відсутність у матеріалах справи квитанцій про сплату за комунальні послуги на підтвердження того, що здійснювався капітальний та поточний ремонт, що свідчило б про добросовісність володіння майном. Також відсутні свідчення свідків, які б підтвердили безперервність володіння будинком. Враховуючи викладене, вважає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх прав, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.08.1957 року.

22.08.1957 року Народним судом 3-ї дільниці м. Житомира ухвалено рішенням за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та визнання недійсним договору дарування 1/2 частини домоволодіння, за змістом якого, зокрема, визнано за померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 право власності на 1/2 (половину) частку домоволодіння АДРЕСА_2

Після смерті ОСОБА_5 її дочка ОСОБА_4 успадкувала 1/6 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_2 та належала померлій ОСОБА_5 на праві власності згідно з рішенням Народного суду 3-ї дільниці м. Житомира від 22.08.1957 року. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 05.02.1960 року.

Позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.03.1982 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 (друга дружина ОСОБА_7 згідно з рішенням Народного суду 3-ї дільниці м. Житомира) спадкоємцями 2/3 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 в рівних частках є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 позивач отримав у спадщину Ѕ частку належної померлій 1/6 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.1989 року.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 позивач (брат померлого) отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.1993 року належні померлому 5/12 частин спірного будинку.

Таким чином, згідно з наявними у матеріалах справи документами, позивач набув право власності на 10/12 частин спірного будинку.

Як вбачається із копій договорів дарування від 15.12.1997 року та 31.01.2000 року ОСОБА_1 подарував дочці ОСОБА_6 30/100 та 29/100 частин будинку відповідно.

Згідно з довідкою Житомирського обласного державного комунального підприємства по технічній інвентаризації від 14.12.2001 року право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 73/300 ід.ч., ОСОБА_5 1/6 ід.ч. та ОСОБА_6 59/100 ід.ч.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України, слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником 1/6 частини житлового будинку, яка є предметом спору та на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, була ОСОБА_5 , а тому не можна вважати володіння позивачем частиною будинку, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , добросовісним. Смерть ОСОБА_5 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останньої, не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18.

Оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України та необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Окремо судом звернуто увагу на те, що позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/6 частину будинку по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за бабою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . При цьому згідно з рішенням Народного суду 3-ї дільниці м. Житомира від 22.08.1957 року померлій ОСОБА_5 на праві власності належала 1/2 частка домоволодіння АДРЕСА_2 . В свою чергу, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні докази того, що, зокрема у рішенні суду від 22.08.1957, свідоцтві про право на спадщину від 05.02.1960 та позовній заяві мова йшла про один й той самий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 328, 344, 1277, ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 206, 211, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, адреса: м. Житомир, м-н ім. С.П. Корольова, 4/2, .

Дата складення повного судового рішення 04.12.2020.

Суддя