ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 643/14805/20

провадження № 22ц/818/5504/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року в складі судді Поліщук Т.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна та просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 126 060,76 грн та судовий збір у розмірі 1260,00 грн.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що на початку серпня 2019 року між ним та ОСОБА_2 відбулась усна домовленість щодо продажу автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за 9500,00 доларів США з розстрочкою платежів. На виконання цієї домовленості ОСОБА_2 передав йому автомобіль, ключі від нього та технічний паспорт. Натомість, він за період з серпня 2019 року по 25 січня 2020 року сплачував відповідачу кошти за автомобіль, а також оплатив встановлення газового обладнання та колеса на зимовий період. Всього він сплатив відповідачу 111 506, 55 грн. Однак, після 25 січня 2020 року відповідач повідомив, що знайшов іншого покупця на автомобіль, та він вимушений був повернути йому транспортний засіб. У свою чергу, ОСОБА_2 відмовився повертати йому сплачені кошти, у зв`язку з чим він вимагає стягнення з відповідача цих коштів з урахуванням індексу інфляції, пені та 3% процентів річних.

Вказав, що необхідність забезпечення позову шляхом арешту належного відповідачу автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , викликана тим, що протягом більш ніж півроку він звертався до ОСОБА_2 з вимогами щодо повернення коштів, однак, відповідач переховується, відмовляючись це зробити у добровільному порядку. Отже, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Просив забезпечити позов шляхом арешту автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, зареєстрованого за ОСОБА_2 , заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо цього автомобіля та заборони органам та посадовим особам, що здійснюють державну реєстрацію, відчуження цього автомобіля до розгляду справи по суті.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову та накласти арешт на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову. Вказав, що є підстави припускати, що автомобіль може бути продано відповідачем.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом позову є грошові кошти, а не автомобіль, отже захід забезпечення позову не є співмірним заявленим вимогам. Також, суд вважав, що позивачем не надано доказів перебування автомобіля у власності відповідача на час подачу позову та його намірів відчужити таке майно; не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі.

Під час вирішення питання про забезпечення позову судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 126 060,75 грн у зв`язку з тим, що на виконання усної домовленості про продаж транспортного засобу ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 суму коштів, однак у подальшому ОСОБА_2 відмовився від його продажу та повернення позивачу сплачених ним коштів.

У зв`язку з наведеним судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі.

Крім того, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому їх вжиття до ухвалення рішення у справі не порушує законні права та інтереси відповідача.

Разом з тим, накладення арешту на зазначене майно судова колегія вважає надмірним тягарем, який обмежує права власника транспортного засобу не тільки розпоряджатися ним, а й володіти та користуватися, тобто використовувати транспортний засіб для пересування, відповідно до його призначення.

Таким чином, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони відчуження на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами у цій справі є необґрунтованим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено вимоги майнового характеру, у разі ухвалення судом рішення на його користь його вимоги можуть бути задоволені за рахунок майна відповідача, яким відповідач у випадку незастосування заходів забезпечення позову має можливість вільно розпорядитися не на його користь, чим буде значно ускладнено або унеможливлено виконання судового рішення та ефективний захист порушених прав позивача у випадку задоволення позову.

Доказів того, що вартість зазначеного транспортного засобу значно перевищує ціну позову, тобто заявлені вимоги щодо забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами, суду не надано.

Висновок суду першої інстанції щодо не надання позивачем доказів того, що відповідач є власником автомобіля, судова колегія також вважає безпідставним, оскільки право власності ОСОБА_2 на автомобіль HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а. с. 16). Відомостей щодо іншого власника автомобіля матеріали оскарження ухвали не містять.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що транспортний засіб належить ОСОБА_2 на праві власності. При цьому, вважав, що ОСОБА_2 у будь який час може позбутися цього транспортного засобу,

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення судова колегія вважає помилковим, оскільки з матеріалів оскарження ухвали наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення не вбачається. Доказів того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання на території України, або що його майновий стан або дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачу, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові, суду не надано.

Отже, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, судова колегія дійшла висновку, що доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 у вигляді заборони відчуження належного відповідачу автомобіля.

За таких умов, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню із частковим задоволенням заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити відчуження автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.