за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство юстиції України, про стягнення грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ,
за касаційними скаргами Міністерства юстиції України на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року у складі колегії суддів Стадника І. М., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року у складі судді Ан О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, в якому просив стягнути з відповідача 130 100 грн одноразової допомоги у зв`язку із захворюванням, яке отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення йому ІІ групи інвалідності.
04 лютого 2019 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області закрито провадження у справі.
Суд першої інстанції вважав, що позивач мав звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби чи її посадової особи було порушено його права, свободи чи інтереси.
19 березня 2019 року постановою Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
05 квітня 2019 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 30 травня
2019 року, позов задоволено. Стягнуто з Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 130 100 грн одноразової грошової допомоги.
25 квітня 2019 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року, в якій зазначало, що апеляційним судом порушено вимоги щодо визначення юрисдикційності спору. Просило постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року скасувати та залишити в силі ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2019 року про закриття провадження у справі.
26 червня 2019 року Міністерство юстиції України подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від
30 травня 2019 року, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити.
У касаційних скаргах зазначено, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позовні вимоги пов`язані з отриманням позивачем захворювання у зв`язку з проходженням публічної служби та стосуються стягнення соціальної виплати - одноразової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності.
Міністерство юстиції України вважало, що розгляд справи в порядку цивільного судочинства є порушенням норм процесуального права, справа не підлягала розгляду за правилами цивільного судочинства, провадження у справі підлягало закриттю, про що Міністерство юстиції України наполягало у судах обох інстанцій.
04 липня та 09 серпня 2019 року ухвалами Верховного Суду відкрито касаційні провадження у справі.
27 жовтня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, якою касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року закрила.
Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року задовольнила. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року скасувала.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство юстиції України, про стягнення грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, закрила.
Щодо касаційної скарги на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур, оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.
Повноваження суду касаційної інстанції щодо перегляду справ мають використовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за системним аналізом засад касаційного оскарження, з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 розглянуто по суті судами обох інстанцій, що унеможливлює повторний розгляд указаної справи незалежно від результатів розгляду касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції про повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, касаційне провадження за цією касаційною скаргою підлягало закриттю.
Щодо касаційної скарги на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 30 травня 2019 року Велика Палата Верховного Суду виходила з такого.
Зазначила, що у поданому до суду цивільному позові вимоги стосуються виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, при цьому Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України наділене владно-управлінськими функціями, тому вказані правовідносини та суб`єктний склад спору стосується здійснення особою, яка займає адміністративну посаду, своїх повноважень, що є адміністративним спором.
Погоджуюся з висновком про належний розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.
Однак з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо закриття касаційного провадження за апеляційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року погодитися не можна, тому висловлюю окрему думку відповідно до статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) з огляду на таке.
Суди встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній пенітенціарній службі України у Хмельницькій області, правонаступником якої є Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Військово-лікарська комісія УМВС України у Хмельницькій області встановила, що захворювання, яке ОСОБА_1 отримав, пов`язане з виконанням службових обов`язків та проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 15 липня 2015 року № 219.
02 вересня 2015 року Хмельницькою медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов`язків та виплачено 206 700 грн одноразової грошової допомоги.
27 липня 2017 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
07 листопада 2017 року ОСОБА_1 нараховано 130 100 грн різниці між нарахованою та раніше виплаченою одноразовою грошовою допомогою.
Докази на підтвердження виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності в матеріалах справи відсутні.
04 лютого 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області закрив провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України з підстави, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.
19 березня 2019 року Вінницький апеляційний суд ухвалу суду першої інстанції скасував, а справу повернув до того ж суду для продовження розгляду, вважаючи, що спір має бути розглянутий за правилами цивільного судочинства.
05 квітня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області постановив рішення по суті спору.
У статті 129 Конституції України гарантується право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Указані вимоги Конституції України конкретизовано у спеціальному нормативному акті - ЦПК України.
За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Із тлумачення частини першої та другої статті 389 ЦПК України вбачається, що оскарженню у касаційному порядку підлягають усі постанови суду апеляційної інстанції і жодних винятків пункт 1 частини першої статті 389 цього Кодексу не містить.
Це підтверджується і самою конструкцією пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України, який передбачає, що інші, крім постанов, судові рішення апеляційних судів можуть бути оскаржені лише у тому випадку, якщо вони входять до переліку, передбаченого у пункті 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. А пункт 3 частини першої статті 389 ЦПК України містить перелік не постанов, а ухвал апеляційного суду з процесуальних питань щодо процедури руху справи в апеляційній інстанції.
Статтею 396 ЦПК України передбачені підстави закриття касаційного провадження, а саме: суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:
1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;
2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;
3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося;
4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;
5) після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Тобто перелік підстав закриття касаційного провадження є чітко визначеним і не передбачає розширеного тлумачення.
Отже, постанова апеляційного суду про повернення справи на новий розгляд підлягає касаційному оскарженню і особа, яка подала касаційну скаргу на вказану постанову, не може бути обмежена в доступі до суду третьої інстанції, а закриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою не відповідає нормам чинного цивільного процесуального законодавства.
Таким чином, касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року необхідно було розглянути по суті і в разі її невідповідності вимогам ЦПК України - прийняти відповідне рішення, яке б не впливало на висновок Великої Палати Верховного Суду у частині необхідності закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Суддя О. М. Ситнік