ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5116/20

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1385/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2020 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення 05.10.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат за навчання,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат за навчання. В обгрунутвання позову посилалась на те, що сторони від шлюбу мають трьох спільних дітей. Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації, ІV курсу, денного відділення, навчається за рахунок власних коштів та потребує матеріальної допомоги. Позивач посилається, що за період навчання дитини в коледжі з 10.08.2017 по червень 2020 року нею було сплачено 30 100,00 грн. Вважає, що відповідач має можливість, без погіршення його матеріального стану повернути позивачу половину сплачених коштів за навчання їхнього спільного сина, та просить у позові стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації за період з жовтня 2017 року по липень 2020 року включно, у розмірі 15 050,00 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат за навчання задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 999, 50 грн додаткових витрат на дитину. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір.

Рішення суду обґрунтовано тим, що наявні підстави для задоволення позову частково та з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати, які пов`язані з навчанням сина ОСОБА_4 в коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ за період з 04.10.2017 до 10.05.2020 в сумі 13 999,50 грн. Разом з тим, за період з травня 2020 року до червня 2020 року не підлягають задоволенню вимоги, оскільки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття, а тому у цій частині не підлягають застосуванню положення ст.185 СК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01.10.2020, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, та фактичним обставинам справи.

Заявник посилається, що навчання у звичайному учбовому закладі судом безпідставно розцінено, як розвиток особливих здібностей сина. Вважає, що такі обставини не є тими особливими обставинами, наявність яких дає підстави для розподілу між батьками додаткових витрат, понесених на оплату навчання сина. Судом не враховано, що у зазначений період часу ОСОБА_2 сплачував аліменти на сина ОСОБА_4 , як неповнолітнього. Судом необґрунтовано враховано висновок ВСУ від 13.09.2017 № 6-1489цс17. Крім того, у скарзі заявник зазначає, що йому не були надані, як доказ позовних вимог, довідка про проживання дитини разом з матір`ю та довідку про сплату 30 127 грн.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5), який є студентом Коледжу транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації, ІV курсу, денного відділення. Навчається за спеціальністю 123 Комп`ютерна інженерія, згідно договору за рахунок власних коштів. Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021 (а.с. 6).

Відповідно договору №21 про надання освітніх послуг, загальна вартість навчання становить 32 800 грн (а.с. 11).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 30.07.2020 позивач за період з жовтня 2017 до червня 2020 року сплатила 30 127 грн (а.с. 7-10).

Відповідно до постанови державного виконавця Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмір 1/4 частини на утримання дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30).

Відповідачем надані платіжні доручення про переказ аліментів на утримання двох дітей на ім`я позивача в період з січня до серпня 2020 року (а.с. 31-38).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунованими, та з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати, які пов`язані з навчанням сина ОСОБА_4 в коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ за період з 04.10.2017 до 10.05.2020 в сумі 13 999,50 грн. Разом з тим, за період з травня 2020 року до червня 2020 року не підлягають задоволенню вимоги, оскільки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг повноліття, а тому у цій частині не підлягають застосуванню положення ст.185 СК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесені додаткові витрати на розвиток здібностей дитини у розмірі 30 100,00 грн - оплата за навчання сина ОСОБА_4 у Коледжі транспорту та комп`ютерних технологій ЧНТУ 1 рівня акредитації. Вказані витрати підтверджуються матеріалами справи ( а.с. 6-11).

Враховуючи викладене, додаткові витрати понесені позивачем на навчання сина ОСОБА_4 колегія суддів вважає доведеними, з врахуванням часткового задоволення позову, та відмови в частині за період з травня 2020 року до червня 2020 року, оскільки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 вже досяг повноліття, а тому у цій частині не підлягають застосуванню положення ст.185 СК України.

З врахуванням викладеного вище, посилання заявника на помилкове врахування судом першої інстанції під час розгляду справи висновку ВСУ від 13.09.2017 № 6-1489цс17, та доводи апеляційної скарги, що навчання у звичайному учбовому закладі судом безпідставно розцінено як розвиток особливих здібностей сина, та вважає, що такі обставини не є тими особливими обставинами, наявність яких дає підстави для розподілу між батьками додаткових витрат, понесених на оплату навчання сина, є необґрунтованими та не є підставами для скасування правильного по суті рішення суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи містять копії квитанцій про сплату аліментів на утримання дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30, 31-38), які стягувались на підставі виконавчого листа № 2/751/810/18 виданого 31.07.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова, на що посилається заявник в апеляційній скарзі, як на підставу скасування оскаржуваного рішення, проте, такі доводи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки предметом розгляду справи № 2/751/810/18 було стягнення аліментів на дітей до їх повноліття, а у даній справі є стягнення додаткових витрат за навчання.

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що судом не враховано сплачені ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , як на неповнолітнього.

Крім того, доводи скарги про те, що відповідачу не були надані, як доказ позовних вимог, довідка про проживання дитини разом з матір`ю та довідку про сплату 30 127 грн, не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу судом першої інстанції направлялась копія позовної заяви разом з додатками, серед яких містяться вказані вище документи, проте судова поштова кореспонденція поверталась на адресу суду неврученою (а.с. 25, 26), разом з тим в апеляційній сказі ОСОБА_2 зазначає ту ж саму адресу на яку направлялась кореспонденція судом першої інстанції. 20.08.2020 судом було розміщено оголошення про виклик до суду відповідача (а.с. 20).

Разом з тим, 09.09.2020 ОСОБА_2 було подано до місцевого суду клопотання про об`єднання справ в одне провадження, що свідчить про його обізнаність щодо розгляду даної справи про стягнення додаткових витрат за навчання.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Проте, таким правом відповідач не скористався.

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей, які свідчать про необхідність відступити від принципу рівності батьків у обов`язку щодо утримання дитини і покласти тягар обов`язку щодо додаткових витрат на утримання сина лише на матір, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.12.2020.

Головуючий Судді: