Ухвала

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 548/228/19

провадження № 61-2414св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у складі судді Старокожка В. П. та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про передачу дитини у порядку частини четвертої статті 159 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання у порядку частини першої статті 162 СК України.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, надалі уточнену, у якій просив: заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 телефоном з 19:00 до 20:00 год.; зобов`язати відповідача забезпечити спілкування малолітнього ОСОБА_3 з батьком телефоном без присутності відповідача та третіх осіб та проводити підзарядку телефону дитини від електромережі у разі потреби; заборонити відповідачу чинити перешкоди у спілкуванні малолітнього ОСОБА_3 з батьком з власного телефону; заборонити відповідачу чинити перешкоди телефонним дзвінкам малолітнього ОСОБА_3 до батька з власного телефону дитини у будь-який час за бажанням дитини; зобов`язати відповідача передати малолітнього ОСОБА_3 під опіку батьку для проживання за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , у період осінніх канікул; зобов`язати відповідача надавати можливість зустрічі малолітнього ОСОБА_3 з батьком у дні приїзду батька до теперішнього місця проживання дитини у с. Крюківщина за умови попереднього (за один день) повідомлення батьком про приїзд до дитини; зобов`язати відповідача надавати батьку всю наявну інформацію, що стосується стану здоров`я дитини, та узгоджувати дії, що стосуються лікування дитини у період захворювання дитини; зобов`язати відповідача забезпечити можливість фізичного доступу батька до малолітнього сина у моменти захворювання дитини для спілкування та піклування про здоров`я дитини.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про передачу дитини у порядку частини четвертої статті 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання у порядку частини першої статті 162 СК України та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Клопотання позивача про призначення судово-психологічної експертизи залишено без розгляду за заявою позивача. Клопотання позивача про забезпечення позову залишено без задоволення. Вирішено інші процесуальні питання, такі як: клопотання про обов`язкову явку відповідача у судове засідання, про залишення без розгляду заяви про зупинення провадження у справі, залучення третіх осіб, зобов`язання учасників справи надати суду висновки про доцільність повернення дитини.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання є необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначені у клопотанні заходи забезпечення позову виходять за межі предмета спору та стосуються вирішення питання участі батька у вихованні дитини.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою у частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що визначені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову не стосуються предмета спору у цій праві.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, ухвалити нове рішення про задоволення клопотання про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що запропоновані заходи забезпечення позову спрямовані на збереження зв`язку між батьком та сином та в подальшому забезпечать можливість виконання рішення суду (у разі задоволення позову) про передачу дитини батьку та повернення дитини до попереднього місця проживання.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та витребувано матеріали справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, після їх перегляду в апеляційному порядку, який визначений у частині першій статті 389 ЦПК України, ухвала про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України) відсутня.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Якщо апеляційний суд погодився з відмовою суду першої інстанції у забезпеченні позову чи скасував вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, учасник справи, який подавав заяву про вжиття таких заходів до суду першої інстанції, за наявності підстав не позбавлений можливості знову подати відповідну заяву до цього суду.

Таким чином, касаційна скарга на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, які не належать до переліку судових рішень, що відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку, не підлягала прийняттю до провадження Верховного Суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Враховуючи те, що провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року, які не підлягають касаційному оскарженню, відкрите помилково, воно підлягає закриттю.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хорольського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2019 року у частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову та постанову Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про передачу дитини у порядку частини четвертої статті 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання у порядку частини першої статті 162 СК Українизакрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний