Постанова

Іменем України

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 333/5567/19

провадження № 61-6226св20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Запорізький національний університет,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у складі судді Стоматова Е. Г. та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 рокуу складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Запорізького національного університету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що його було прийнято на роботу в Запорізький національний університет на посаду викладача.

03 вересня 2018 року укладено контракт № 03-42/88 на термін дії з 01 вересня 2018 року до 31 серпня 2021 року.

Наказом № 791-к від 30 серпня 2019 року його з 31 серпня 2019 року звільнено з посади доцента кафедри прикладної фізики і наноматеріалів за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, оскільки відповідач в наказі про звільнення з займаної посади не вказав на пункт контракту на підставі якого проводиться звільнення, послався на пунктом 6 статті 36 КЗпП України, замість того, щоб надати зміни до контракту, відповідач надав листа № 03-5388 від 19 червня 2019 року в якому зазначив, що у випадку не згоди перейти працювати на 0,5 ставки на посаді доцента, його буде звільнено.

Із урахуванням зазначеного позивач просив суд визнати наказ про звільнення № 791-к від 30 серпня 2019 року позивача незаконним, поновити його на займаній посаді, зобов`язати відповідача внести в його трудову книжку запис про поновлення на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 письмово за два місяці було повідомлено про зміну істотних умов праці, проте, останній відмовився від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці, тому у відповідача були наявні підстави для звільнення позивача за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, а контракт № 03-32/88 від 03 вересня 2018 року вважати розірваним.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

ПостановоюЗапорізького апеляційногосуду від 11 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України відбулося у відповідності до вимог, викладених у частині третій, четвертій статті 32 КЗпП України, тобто з письмовим повідомленням працівників за два місяці про зміну істотних умов праці, починаючи з 01 вересня 2019 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року засобами поштового зв`язку заявник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22 липня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу з Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

18 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що відповідач в наказі про звільнення не вказав пункт контракту, на підставі якого проводиться звільнення позивача, чим порушив умови контракту.

Мотивуючи звільнення позивача, відповідач посилався на пункт 6 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці.

Специфічною ознакою трудового контракту є переважання договірних засад, певних зобов`язань контрактантів. Переважання у контракті диспозитивних приписів щодо умов та його індивідуальний характер визначають специфічний зміст трудового контракту, у порівнянні з трудовим договором. За пунктом 6.4. умови контракту можуть бути змінені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

Якщо відповідач пропонує змінити умови контракту, а інша сторона не погоджується, умови контракту залишаються незмінними. Також, і у випадку, якщо б позивач запропонував їх змінити, а відповідач відмовиться.

Замість того, щоб надати ОСОБА_1 зміни до контракту, відповідач надав листа № 03-53/88 від 19 червня 2019 року у якому зазначив, що у випадку не згоди перейти працювати на 0,5 ставки на посаді доцента, його буде звільнено. Він проігнорував пункт 6.4. контракту.

Правова позиція Верховного Суду України щодо звільнення на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України викладена в Постанові від 04 грудня 2019 року справа № 215/4817, де визначено, що у пункті 6 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач не займався впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно- гігієнічних умов.

Також, відповідач стверджує, що відбулось зменшення педагогічного навантаження на позивача, у зв`язку з чим і було проведено його звільнення за пунктом 6 статті 36 КЗпП України, при цьому звільнення позивача відбулось до початку навчального року без зменшення тарифної ставки/окладу/, до розгляду скарги позивача з цього приводу в комісії по трудових спорах.

Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що підставою позовних вимог було порушення порядку зміни умов оплати та відсутність залежності оплати праці від навантаження умовам трудового контракту, який було укладено між ОСОБА_1 та представником вищого навчального закладу.

Судами при прийнятті рішення не була врахована правова позиція Верховного Суду щодо необхідності виконання умов трудового контракту, висловлена в рішенні Верховного Суду від 30 травня 2018 року справа № 344/12581/16-ц провадження № 61-10439св18.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що у наказі про звільнення було зазначено, що контракт втратив чинність. Поняття «втрата чинності» взагалі відсутнє в нормах КЗпП України, в інших нормативно-правових актах, що регулюють правові відносини роботодавця та працівника.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначав, що попереднє навантаження кафедри прикладної фізики і наноматеріалів на 2019-2020 навчальний рік є меншим за попередній навчальний рік на 1071 год, а кількість студентів - меншою на 40 % (21 особу), що неодмінно призводить до зменшення ставок науково-педагогічних працівників на 1,75 ставки.

Наказом № 254 від 06 червня 2019 року «Про зміну істотних умов праці науково-педагогічних працівників кафедри прикладної фізики і наноматеріалів» було встановлено, що науково-педагогічним працівникам кафедри прикладної фізики і наноматеріалів та кафедри фізики твердого тіла з 01 вересня 2019 року будуть змінені істотні умови праці, у зв`язку зі зменшенням роботи, з однієї ставки на частку ставки.

Відповідно до наказу № 241 від 27 травня 2019 року «Про введення в дію рішень Вченої ради ЗНУ»завідувачем кафедри фізики твердого тіла ОСОБА_3 та завідувачем кафедри прикладного тіла та наноматеріалів ОСОБА_4 : - подати до 15 червня 2019 року пропозиції щодо попереднього розподілу навчального навантаження науково-педагогічний працівників кафедр.

На виконання цього наказу штат кафедри фізики твердого тіла було зменшено з 4,25 ставки на 3,0 ставки та запропоновано 5 науково-педагогічним працівникам перейти на частку ставки.

Враховуючи викладене, завідувачем кафедри прикладної фізики і наноматеріалів ОСОБА_5 було подано на ім`я ректора службову записку від 18 червня 2019 року про зменшення ставок 6 науково-педагогічним працівникам кафедри прикладної фізики і наноматеріалів з 5,0 ставки на 3,25 ставки, з пропозицією перейти на частку ставки.

19 червня 2019 року адміністрація ЗНУ повідомила ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, оскільки колишні істотні умови праці не може бути збережено у результаті зменшення навчального навантаження кафедри прикладної фізики і наноматеріалів, та попередила, що у разі відмови від переведення на 0,5 ставки його буде звільнено 31 серпня 2019 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2.10 Положення про порядок розрахунку та розподілу навчального навантаження й перелік основних видів методичної, наукової, організаційної роботи науково-педагогічних працівників Запорізького національного університету, затвердженого Вченою радою ЗНУ (протокол № 13 від 20 червня 2017 року) обсяг навчального навантаження кафедр та кількість ставок на навчальний рік затверджується наказом ректора не пізніше 10 вересня навчального року.

Наказом ректора № 363 від 09 вересня 2019 року «Про затвердження кількості ставок науково-педагогічних працівників кафедр ЗНУ на 2019-2020 навчальний рік» затверджено штат кафедри прикладної фізики та наноматеріалів у кількості 3,25 ставки.

Таким чином, на кафедрі прикладної фізики і наноматеріалів дійсно відбулись зміни в організації виробництва, тому, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Порушень умов Контракту адміністрацією ЗНУ не було, всі процедури відбуваються відповідно до норм чинного законодавства.

Твердження позивача про ігнорування пункту 6.4 Контракту є безпідставним, оскільки зміни до контракту вносяться лише після того, коли отримана згода, про що укладається додаткова угода.

Слід зазначити, що Запорізький національний університет повністю дотримався встановленої законом процедури та умов Контракту.

З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги в частині стягнення середньої заробітної плати під час вимушеного прогулу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 03 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та Запорізьким національним університетом в особі ректора ОСОБА_2 укладено контракт №03-42/88 відповідно до якого позивач призначається на посаду доцента кафедри прикладної фізики і наноматеріалів на термін з 01 вересня 2018 року до 31 серпня 2021 року (а. с. 9-15).

Відповідно наказу ректора Запорізького національного університету ОСОБА_2 №791-к від 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади доцента кафедри прикладної фізики і наноматеріалів з 31 серпня 2019 року за пунктом 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці. Контракт № 03-42/88 від 03 вересня 2018 року вважати таким, що втратив чинність (а. с. 8).

23 травня 2019 року на Вчену раду Запорізького національного університету було винесено питання щодо зміни істотних умов праці науково-педагогічних працівників кафедри прикладної фізики і наноматеріалів та кафедри фізики твердого тіла, на засіданні якого декан математичного факультету ОСОБА_6 доповів присутнім про необхідність зменшення навчального навантаження науково-педагогічних працівників кафедр відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України. У зв`язку з чим Вченою радою Запорізького національного університету було прийнято рішення з метою збереження кадрового потенціалу кафедр фізики твердого тіла та прикладної фізики і наноматеріалів дозволити науково-педагогічним працівникам цих кафедр працювати менш ніж на 0,75 ставки у випадку набору недостатньої кількості студентів у період вступної компанії 2019 року (протокол №9 від 23 травня 2019 року) (а. с. 19).

Наказом № 254 від 06 червня 2019 року «Про зміну істотних умов праці науково-педагогічних працівників кафедри прикладної фізики і наноматеріалів» було встановлено, що науково-педагогічним працівникам кафедри прикладної фізики і наноматеріалів та кафедри фізики твердого тіла з 01 вересня 2019 року будуть змінені істотні умови праці у зв`язку зі зменшенням роботи, з однієї ставки на частку ставки (а. с. 68-69).

Відповідно до наказу № 241 від 27 травня 2019 року «Про введення в дію рішень Вченої ради Запорізького Національного Університету» декану математичного факультету ОСОБА_6 разом із завідувачем кафедри фізики твердого тіла ОСОБА_3 та завідувачем кафедри прикладного тіла та наноматеріалів ОСОБА_4 подати до 15 червня 2019 року пропозиції щодо попереднього розподілу навчального навантаження науково-педагогічних працівників кафедри.

На виконання цього наказу штат кафедри фізики твердого тіла було зменшено з 4,26 ставки на 3,0 ставки та запропоновано 5 науково-педагогічним працівникам перейти на частку ставки.

Завідувачем кафедри прикладної фізики і наноматеріалів ОСОБА_5 у зв`язку із зменшенням навантаження з першого вересня 2019 року було подано на ім`я ректора службову записку від 18 червня 2019 про зменшення ставок 6 науково-педагогічним працівникам кафедри прикладної фізики і наноматеріалів з 5,0 ставки на 3,25 ставки, з пропозицією їм перейти на частку ставки, а саме ОСОБА_5 професор на 0,75 ставки, ОСОБА_7 доцент на 0,5 ставки, ОСОБА_1 доцент на 0,5 ставки, ОСОБА_8 доцент на 0,5 ставки, ОСОБА_9 доцент на 0,5 ставки (а. с. 64).

З листа виконуючого обов`язки ректора Запорізького національного університету ОСОБА_10 № 03-53/88 від 19 червня 2019 вбачається, що адміністрація Запорізького національного університету попереджає позивача ОСОБА_1 , що у зв`язку зі зміною умов праці щодо зменшення навчального навантаження науково-педагогічних працівників кафедри, відбудеться зміна істотних умов праці, а саме: з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року в рамках раніше укладеного контракту позивача буде переведено на 0,5 ставки доцента кафедри прикладної фізики і наноматеріалів, як основне місце роботи та запропоновано позивачу до 23 серпня 2019 року подати заяву про згоду або відмову на переведення (а. с. 20).

23 серпня 2019 року співробітники відділу кадрів Запорізького національного університету склали акт про відмову позивача від написання заяви про згоду працювати в нових умовах у зв`язку зі зміною істотних умов праці (зменшення навчального навантаження) (а. с. 20а).

Відповідно до п.4.1 Контракту № 03-42/88 від 03 вересня 2019 року укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що працівникові Запорізького національного університету за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, виплачується заробітна плата (оклад) за рахунок коштів Запорізького національного університету в розмірі 6 026,00 гривень, доплати: за науковий ступінь 15%, вчене звання 25% від посадового окладу, але не менше ніж це встановлено рішенням уряду України з урахуванням економічного і фінансового становища Запорізького національного університету, факультету, кафедри.

Пунктом 6 вищевказаного контракту передбачені зміни та розірвання контракту.

Відповідно п.п.6.1.5 Контракту № 03-42/88 від 03 вересня 2019 укладеного між позивачем та відповідачем, передбачено, що з ініціативи Запорізького національного університету дострокове розірвання контракту може бути тільки за умов, передбачених чинним трудовим законодавством, а також невиконання працівником умов, викладених у третьому розділі цього контракту; п.п.6.1.6 з інших підстав, передбачених чинним трудовим законодавством.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору, кожна з яких є самостійною.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Закон детально не регламентує порядок переведення працівника за його згодою на роботу в нових умовах і не встановлює, що передбачена пунктом 6 статті 36 КЗпП України відмова працівника від переведення на роботу в нових умовах має бути у письмовій формі.

У спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом 6 цієї статті обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган.

Пунктом третім та четвертим статті 32 КЗпП України встановлено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці. Якщо колишні (попередні) істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи на нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9).

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України, Верховним судом України у постанові від 04 липня 2012 року № 6-59цс12 викладено правовий висновок про те, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці і впровадження передових методів тощо.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Аналогічна правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України № 6-2748цс15 від 23 березня 2016 року.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Згідно з частиною третьою статті 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці (пункт 31 цієї Постанови).

Суди встановивши, що підставою наказу ректора університету від 06 червня 2019 року № 254 «Про зміну істотних умов праці» було витяг з протоколу № 9 від 23 травня 2019 року засідання Вченої ради Запорізького національного університету де прийнято рішення про необхідність зменшення навчального навантаження науково-педагогічних працівників кафедр відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України та з метою збереження кадрового потенціалу кафедри фізики твердого тіла та прикладної фізики і наноматеріалів дозволити працівникам цих кафедр працювати менш ніж на 0,75 ставки у випадку набору недостатньої кількості студентів у період вступної компанії 2019 року, службове подання завідувача кафедри прикладної фізики і наномаитеріалів ОСОБА_5 на ім`я ректора від 18 червня 2019 року про зменшення ставок 6 науково-педагогічним працівникам кафедри прикладної фізики і наноматеріалів з 0,5 ставки на 3,25 ставки з пропозицією їм перейти на частку ставки у зв`язку з зменшенням навантаження кафедри прикладнаї фізики наноматеріалів на 2019-2020 навчальний рік та зменшення кількості студентів спеціальності 105 «Прикладна фізика та наноматеріалів», підготовку яких забезпечує кафедра прикладної фізики і наноматеріалів з 51 особи до 30 осіб, тобто в університеті дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці.

Тобто, суд дійшов правильного висновку, що наказу від 06 червня 2019 року № 254 передували обставини, що призвели до зміни істотних умов праці (оплати праці), а саме: навчальне навантаження по кафедрі прикладної фізики і наноматеріалів на 2018/2019 навчальний рік складало 2922 годин. Контингент студентів спеціальності 105 «Прикладна фізика та наноматеріали», підготовку яких забезпечує кафедра станом на 01 жовтня 2018 року складав 51 особу. Кількість ставок науково-педагогічних працівників кафедри прикладної фізики і наномаитеріалів на 01 жовтня 2018 року становила 5,0 ставок. За результатами основного набору вступної компанії, у зв`язку зі зменшенням набору студентів на перший курс, попереднє навчальне навантаження кафедри прикладної фізики і наноматеріалів на 2019-2020 навчальний рік станом на серпень 2019 року, розраховане у обсязі 1851 годин, що відповідає 3,25 ставки, та розподілено на засіданні кафедри натупним чином: завідувач кафедри прикладної фізики наноматерівлів ОСОБА_5 - 0,75 ставки, доценти кафедри прикладної фізики та наноматеріалів по 0,5 ставки. Як наслідок, університет письмово повідомив працівників, зокрема, ОСОБА_1 за два місяці про зміну істотних умов праці, починаючи з 01 вересня 2019 року.

За таких обставин, звільнення ОСОБА_1 за пунктом 6 статті 36 КЗпП України відбулося у відповідності до вимог, викладених у частині третій, четвертій статті 32 КЗпП України, тобто з письмовим повідомленням працівників за два місяці про зміну істотних умов праці, починаючи з 01 вересня 2019 року.

Також слід зазначити, що неправильне формулювання в наказі «втрата чинності наказу» не може бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень винесених по суті справи, оскільки зазначене в наказі формулювання не змінює суті правовідносин, що склались між сторонами.

Є безпідставними посилання позивача на постанову Верховного Суду № 344/12581/16-ц, провадження № 61-10439св18 від 30 травня 2018 року, оскільки вона прямо не стосується предмету спору по цій справі (звільнення у зв`язку зі зміною істотних умов праці відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП), тому що у вищезазначеній справі звільнення відбулось на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП (закінчення строку трудового договору).

За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

С. П. Штелик