УХВАЛА

02.01.2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., розглянувши заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Із прохальної частини заяви вбачається, що заявник просить встановити факт, що ОСОБА_1 у період із 09.06.1986 року по 20.06.1986 року брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній станції (ЧАЕС) в складі невоєнізованого формування цивільної оборони.

В огрунтування вимог вказаної заяви ОСОБА_1 вказує на те, що він приймав участь та виконував заходи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони у період часу з 09.06.1986 року по 20.06.1986 року. Зазначає, що встановлення такого факту йому необхідно для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. При цьому, він звертався із заявою до Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА Закарпатської області з даного питання, але отримав відповідь від 20.11.2019 року за № 2925/01-27 про те, що надані заявником документи не підтверджують участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконанні обов`язків військової служби, а також не підтверджують факт залучення заявника до складу невоєнізованого формування цивільної оборони, факту виконання ним заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі таких формувань і у зв`язку з цим ОСОБА_1 було відмовлено у наданні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни».

Крім того, заявник до заяви додав: довідку центральної районної лікарні Поліської районної державної адміністрації 1993 року №1245 про те, що ОСОБА_1 з 09.06.86 по 20.06.86 знаходився у відрядженні в Поліській центральній районній лікарні, під час відрядження їздив у м. Принять, і села, віднесені до 30-ти кілометрової зони, надавав медичну допомогу при евакуації села ст. Рудня 12 червня 1986 року, та довідку центральної міської клінічної лікарні м. Ужгорода від 22.07.1993 №457, що ОСОБА_1 був відряджений в розпорядження Поліської центральної районної лікарні смт. Поліське, де перебував з 09.06.1986 по 20.06.1986. виконував роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в селах 30-ти кілометрової зони. м. Припять та с. Рудня.

Дослідивши матеріали заяви приходжу на наступного висновку.

Згідно ч.7 ст.19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно вимог ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст.315 ч.2 ЦПК).

У заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Правовідносини, про які вказує заявник ОСОБА_1 , врегульовані положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердж. постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 р. № 1111, Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердж. наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 р. № 90.

Пунктом першим постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" визначено, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України (на даний час редакція ЦПК України від 15.12.2017р.) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Також пунктом 2 згаданої постанови №5 рекомендовано судам, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Зокрема, у відповідності із Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (796-12) і затвердженим на підставі цього Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року (501-92-п) Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може видаватись на підставі рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період (визначений законодавством), пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі в проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки. Інші питання визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішуються на підставі відповідних документів, а спірні питання розв`язуються комісіями при виконкомах Київської і Житомирської обласних Рад народних депутатів і при Міністерстві у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Слід зазначити, що вказаний Порядок, який затверджений постановою КМУ 25.08.1992р. №501-92-п, - втратив чинність на підставі постанови КМУ від 20.01.1997р. №51 (№51-97-п), яка у подальшому втратила чинність на підставі постанови КМУ від 11.07.2018 (551-2018-п), яка чинна і на даний час.

Зокрема, пунктом 13 постанови Кабінету міністрів України від 25 липня 2018 року № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються утвореними Київською та Житомирською облдержадміністраціями комісіями з вирішення спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, на підставі підтвердних документів про участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, евакуацію із зони відчуження в 1986 році, документів, що підтверджують факт проживання в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження. Спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів. Особові справи громадян надсилаються на розгляд комісій, зазначених в абзацах першому і другому цього пункту, за рішенням регіональних комісій.

З наявного в матеріалах справи листа Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА Закарпатської області 20.11.2019 року за № 2925/01-27 вбачається про те, що надані заявником документи не підтверджують участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при виконанні обов`язків військової служби, а також не підтверджують факт залучення заявника до складу невоєнізованого формування цивільної оборони, факту виконання ним заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі таких формувань і у зв`язку з цим ОСОБА_1 було відмовлено у наданні статусу «Особа з інвалідністю внаслідок війни».

Відповідна правова позиція висловлена і Верховним Судом України в узагальненні "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01 січня 2012 року, де зокрема зазначено, що не підлягають розгляду в судах заяви про встановлення факту безпосередньої участі протягом певного періоду на будь-яких роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проводиться за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання міськими державними адміністраціями.

Підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є період роботи (служби) в зоні відчуження, який підтверджено відповідними документами: посвідчення про відрядження в зону відчуження; військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Відповідно до вказаних нормативно-правових актів визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС здійснюється компетентним органом, а відмова даного органу у встановленні такого статусу може бути оскаржена в судовому порядку.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2018 року (№ 61-10952 св 18), висновки якого щодо застосування відповідних норм права підлягають врахуванню судами відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Отже, суддя вважає, що законодавцем визначено інший порядок підтвердження факту участі особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, в т.ч. щодо участі ОСОБА_1 та виконанні робіт у складі формувань Цивільної оборони, для отримання в подальшому статусу інваліда війни, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», враховуючи, що листом Управління соціального захисту населення Ужгородської РДА Закарпатської області 20.11.2019 року за № 2925/01-27 роз`яснено у встановленні такого статусу з причин відсутності документального підтвердження залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Як передбачено ст. 186 ч.1 п.1 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (для встановлення статусу інваліда війни).

З огляду на вищевикладене, приходжу до переконання, що у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення слід відмовити, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (окремому провадженні), а існує інший порядок врегулювання спірних правовідносин, передбачений Порядком, що затверджений постановою КМУ від 11.07.2018 року №551, і у випадку відмови, заявник має право оскаржити її в порядку адміністративного судочинства

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 19, 186, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: Данко В.Й.