Ухвала

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 335/2289/20

провадження № 61-17019ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хмарський Роман Борисович, на постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат, належних працівнику від підприємства,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (далі - АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат») про стягнення заборгованості по заробітній платі та інших виплат, належних працівнику від підприємства.

Позов обґрунтовано тим, що з 07 березня 2019 року по 01 лютого 2020 року позивач працював у відповідача на посаді головного інженера технічної дирекції. В день звільнення із позивачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі після утримання всіх податків і зборів складає 20 930 грн, компенсація за невикористану відпустку

13 000 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, на дату подання позову 26 640,77 грн. Вказані суми разом із витратами на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн та витратами зі сплати судового збору ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь із відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з

АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 24 226 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 лютого 2020 року по 18 травня 2020 року в розмірі 94 659,84 грн, а всього - 118 885, 84 грн

(з урахуванням податків). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 380 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн, стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 773,54 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні у розмірі 94 659,84 грн та витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1 380 грн скасовано, позов ОСОБА_1 до АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні та витрат на оплату професійної правничої допомоги задоволено частково, стягнуто з АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на користь ОСОБА_1 24 226 грн середнього заробітку за весь час затримки при звільненні (сума визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) та

565,20 грн витрат на професійну правничу допомогу, в решті позову в зазначеній частині відмовлено, в решті рішення залишено без змін.

14 листопада2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Хмарський Р. Б. подав касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Крім того заявник просив поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що копію постанови апеляційного суду від 29 вересня 2020 року отримав 23 жовтня 2020 року.

Відповідно до вимог статті 390 ЦПК України пропущений ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в справі №335/2289/20 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, в силу закону належить до категорії малозначних.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода позивача із оскаржуваним судовим рішенням не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у малозначній справі. При цьому доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі; належність справи до категорії малозначних було передбачуваним; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хмарський Роман Борисович, на постанову Запорізького апеляційного суду

від 29 вересня 2020 року в цивільній справі № 335/2289/20.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта