СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21129/19

пр. № 2/759/1862/20

15 травня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Слепець Є.С. за участю представника позивача ОСОБА_1 відповідачки ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про вселення та зобов"язання вчинити дії, ВСТАНОВИВ: Позивач звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить вселити її в квартиру АДРЕСА_2 , зобов`язати ОСОБА_2 виділити позивачу житлове приміщення в спірній квартирі, яке вона має право займати та надати позивачу комплект ключів від вхідних дверей спірної квартири. Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користування позивачем житловим приміщенням шляхом надання їй вільного доступу до спірної квартири при вселенні у приміщення та надати вільний доступ для проживання у виділеному приміщенні та вільний доступ до приміщень загального користування: ванної, вбиральні (туалету), кухні, коридору. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 01.11.2002 позивач та інші співвласники, а саме чоловік позивача ОСОБА_6 , донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_7 , кожен з яких володів ј частиною квартири АДРЕСА_3 , продали цю квартиру за 40000,00 грн. Усі отримані від продажу квартири гроші та всі інші заощадження позивач з чоловіком ОСОБА_6 подарували доньці ОСОБА_2 на придбання трикімнатної квартири. Разом подарували на придбання трикімнатної квартири грошові кошти в розмірі 60000,00 грн. 15.03.2003 ОСОБА_2 купила трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за ціною 118400,00 грн. Після придбання трикімнатної квартири позивач за згодою відповідачів зареєструвалася у цій квартирі для проживання, але проживати постійно не змогла, оскільки відповідачі, особливо ОСОБА_3 були проти, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 18.11.2019 відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, пояснила, що на виручені від продажу квартири АДРЕСА_3 кошти, надані батьками додаткових коштів та частину спільних з ОСОБА_3 коштів, 15.03.2003 було придбано трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , право власності на яку ОСОБА_2 , за погодженням з батьками, зареєструвала на себе. Позивач зареєструвалася в новопридбаній квартирі з метою подальшого проживання у ній, але колишній чоловік ОСОБА_3 , який не зареєстрований в даній квартирі, категорично проти проживання позивача в спірній квартирі. Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що 15.03.2003 в період шлюбу він з колишньою дружиною ОСОБА_2 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2 , де в подальшому була зареєстрована позивач, яка жодного дня в ній не проживала. В матеріалах справи немає жодного доказу створення ОСОБА_3 перешкод позивачу у користуванні квартирою. Він ніколи не заперечував в проживанні позивача, але остання ніколи не зверталася до нього з приводу даного питання. Цей позов поданий позивачем для встановлення певних обставин, а саме, що позивач з чоловіком нібито дали доньці ОСОБА_2 грошові кошти на придбання 50,68% квартири, оскільки на даний час у ОСОБА_2 з ОСОБА_3 наявні спірні відносини в частині належності на праві спільної сумісної власності вищезазначеної квартири. Наголошує, що продаж квартири, придбання квартири не стосуються предмету спору, яким є виключно законність проживання позивача та перешкоди чи не перешкоди зі сторони відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, оскільки відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти проживання позивача та не чинить жодних перешкод позивачу у проживанні в спірній квартирі. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Заслухавши у судовому засіданні посянення сторін, дослідивши у їх сукупності та співставленні з наданими суду доказами, дійшов наступного висновку. Як вбачається з інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за: ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстровано в Бюро 20.03.2003., за реєстровим № 6951, записано в реєстрову книгу за № д.873-82. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2020 інфоримація відносно квартири АДРЕСА_2 відсутня. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. За правилами ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Статею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно довідки від 29.08.2019 року Переяслав-Хмельницького центру первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_5 потребує постійного стороннього догляду за собою та не здатна до самообслуговування, довічно. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 30.01.2020 року 27.11.1993 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , прізвище дружини після одруження ОСОБА_3 . 15.08.2018 року зареєстровано розірвання шлюбу, а.з. № 261. Вселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (житловим будинком) шляхом вселення предметом доказування є наявність права на житло, сторона позивача це довела, що підтверджується довідкою з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 30.01.2020, з якої вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за даресою: АДРЕСА_4 з 18.03.2008 року і по теперішній час. Отже, позовна вимога про вселення позивача в зазначену вище квартиру є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, враховуючи факт визнання такого позову відповідачем ОСОБА_2 , яка є власником спірної квартири. Натомість позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки такі недоведені належними та допустимими доказами. Так, згідно наданих суду доказів вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 30.01.2020. Також в судовому засіданні встановлено відсутність між позивачеми і відповідачами договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобом. Доказів чинення ОСОБА_3 перешкод позивачу у проживанні саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , суду надані не були, з огляду на що такі вимоги задоволенню не підлягають. Вимоги позивача виділити їй житлове приміщення в спірній квартирі, яке вона має право займати також не підлягають задоволенню, оскільки такі викладені не чітко, є необгрунтованими та недоведеними належними та допустимими докаами. В іншій частині позовних вимог, також слід відмовити, оскільки обраний спосіб не відповідає способу захисту порушеного права. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 383, 405 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 6-13, 18,19, 71-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 358, 391 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 та до ОСОБА_3 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.