Єдиний унікальний номер 725/6002/19
Номер провадження 2/725/861/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.11.2020 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,
при секретарі: Бідней А.І.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: ОСОБА_2 ,
представника відповідача: Панасюка В.М.,
представника третьої особи: Осовської М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, Міністерства оборони України, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , Чернівецька міська рада, про визнання права на приватизацію зайнятих наймачами житлових та нежитлових приміщень, про зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на зайняті в гуртожитку житлові та нежитлові приміщення з метою їх передачі, як частини будинку-гуртожитку до житлового фонду місцевих рад в особі Чернівецької міської ради, у комунальну власність, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом про визнання права на приватизацію зайнятих наймачами житлових та нежитлових приміщень, про зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на зайняті в гуртожитку житлові та нежитлові приміщення з метою їх передачі, як частини будинку-гуртожитку до житлового фонду місцевих рад в особі Чернівецької міської ради, у комунальну власність.

Подали декілька редакцій позовної заяви, зокрема 30.10.2019 року та 11.11.2019 до відповідача КЕВ м. Чернівці, 25.11.2019 року до відповідача КЕВ м. Чернівці, третя особа на стороні відповідача Міністерство оборони України та остання від 23.01.2020 року /т.2 а.с.169/ до відповідача КЕВ м. Чернівці, та відповідача Міністерство оборони України.

В обґрунтування позовних вимог посилались не те, що 5-ти-поверховий житловий будинок, який на 20 липня 2018 року мав 20 % зносу, і такий, що має статус гуртожитку та знаходиться поза межами будь-якої військової частини, в АДРЕСА_1 , і фактично являється гуртожитком сімейного типу, загальною площею - 1 205,00 кв.м., житлова площа - 647,60 кв.м., нежитлова площа - 557,4 кв.м..

Позивачі - 9 сімей, що складаються з 31 дорослих та повнолітніх і малолітніх осіб, займають у цьому будинку відповідну його частину загальною площею - 423,90 кв.м., житловою площею - 258,90 кв.м., нежитловою площею - 165,00 кв.м., тобто загалом - 35,18% його загальної площі, відповідно - 39,98 % житлової площі та 29,60 % нежитлової площі всього будинку гуртожитку.

Зазначили, що лише у 2006 році зазначений 5-ти поверховий будинок, як гуртожиток було передано Міністерством оборони України від військової частини НОМЕР_1 на баланс та обслуговування Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці, який лише після цього, переважно з квітня 2008 року почав видавати своїм новим наймачам ордери на вселення в кімнати цього гуртожитку, саме тому, як зазначають, не у всіх позивачів є ордери на вселення.

Вказували, що сім`я наймача ОСОБА_3 , яка складається з 4-ох осіб, в тому числі, 1-го неповнолітнього члена сім`ї, фактично вже майже 13 років підряд, згідно Протоколу № 129 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 та виданого на його підставі лише 17.04.2008 року Ордера №23 на гуртожиток від 17.04.2008р., користується, як квартирою кімнатами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 і суміжними приміщеннями загальною площею - 34,80кв.м., окрім того, користується нежитловим приміщенням у вигляді коридору площею- 12,50кв.м..

Сім`я ОСОБА_1 в даний з двох осіб на законних підставах заволоділа і загалом більше 20-ти років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_4 із суміжними приміщеннями загальною площею 56,7 кв.м..

Сім`я ОСОБА_17 яка складається із 4-х осіб в тому числі 1 неповнолітнього, фактично і правомірно більше 18 років підряд починаючи з 25.07.2001 року користується як квартирою кімнатою 2-а із суміжними приміщеннями загальною площею 43,9 кв.м..

Сім`я ОСОБА_32 , яка складається із 3-х осіб фактично і правомірно майже 22 роки підряд користується як квартирою кімнатою АДРЕСА_5 із суміжними приміщеннями загальною площею 35,40 кв.м..

Сім`я ОСОБА_6 яка складається з 5-х осіб в тому числі двох неповнолітніх, фактично та правомірно більше 18 років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_6 із суміжними приміщеннями загальною площею 46,10 кв.м..

Сім`я ОСОБА_7 яка складається з 5-х осіб в тому числі одного неповнолітнього, фактично та правомірно більше 19 років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_7 із суміжними приміщеннями загальною площею 50,60 кв.м..

Сім`я ОСОБА_8 яка складається з 3-х осіб в тому числі одного неповнолітнього, фактично та правомірно більше 15 років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_8 із суміжними приміщеннями загальною площею 34,00 кв.м..

Сім`я ОСОБА_9 яка складається з 4-х осіб в тому числі одного неповнолітнього, фактично та правомірно більше 24 років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 із суміжними приміщеннями загальною площею 65,00 кв.м..

Сім`я ОСОБА_10 яка складається з 1-ї особи фактично та правомірно більше 12 років підряд користується як квартирою кімнатами АДРЕСА_11 із суміжними приміщеннями загальною площею 44,90 кв.м..

Зазначили, що вони та члени їх сімей є діючими та бувшими військовослужбовцями Збройних сил України, більшість з яких вже завершили службу у зв`язку із виходом на пенсію або у зв`язку із інвалідністю так і не дочекались отримання житла від Держави, хоча весь час перебували і до тепер перебувають на квартирному обліку.

Вказували, що більше 20 років вони фактично самі проводили поточний та капітальний ремонт наданого їм житла і самого будинку, користуються купленими ними меблями, постільними при належностями тобто всім тим, що мав би робити наймодавець у будь-якому гуртожитку. Таким чином вважають, що спірний будинок давно перестав бути гуртожитком в контексті цивільного та житлового права.

Відповідачі не виконали свій прямий обов`язок надати їм гарантоване Держаною житло для постійного проживання.

Протягом довгого часу вони бажаючи вирішити цю проблему як самих мешканців так і власника гуртожитку, звертались у різні держані установи, а також і до органу місцевого самоврядування, перед якими ставили одне і те саме питання про дозвіл на приватизацію, як всього будинку всіма мешканцями гуртожитку так і лише зайнятих позивачами житлових кімнат та нежитлових приміщень, однак курівництво КЕВ послідовно відповідає їм відмовою.

Враховуючи викладене з посиланням на норми матеріального та процесуального права просили визнати за ними право на приватизацію зайнятих їхніми сім`ями житлових кімнат та нежитлових приміщень в належному Міністерству оборони України гуртожитку в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідачів належним чином оформити правовстановлюючі документи на всі зайняті ними в гуртожитку житлові та нежитлові приміщення, а саме на першому поверсі де проживають сім`ї позивачів ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , відповідно на житлові кімнати під літ.1-9 площею - 14,10 кв.м., літ.1-11 площею - 11,90 кв.м., літ.1-23 площею - 19,30 кв.м., літ. 1-25 площею - 6,80 кв.м., а всього по 1-му поверху житловою площею - 52,10 кв.м., відповідно на нежитлові приміщення відповідно під коридор літ. 1-10 площею - 4,40 кв.м., кухня літ. 1-8 площею - 7,80 кв.м., санвузол літ.1-7 площею - 5,70 кв.м., кухня літ 1-24 площею - 4,70кв.м., санвузол літ 1-26 площею - 4,60кв.м., а разом по 1-му поверху нежитловою площею - 27,20кв.м., а всього по 1-му поверху загальною площею - 79,30кв.м..

На другому поверсі, де проживає сім`я позивача ОСОБА_35 , відповідно на житлові кімнати під літ.2-5 площею 6,50кв.м., літ.2-6 площею - 19,30кв.м., а всього по 2-му поверху житловою площею 25,80кв.м., відповідно на наступні нежитлові приміщення: коридор літ.2-2 площею -4,80кв.м., ванна кімната літ. 2-3 площею - 3,00кв.м., туалет літ. 2-4 площею - 1,20кв.м., загалом нежитлова площа - 9,00кв.м., а також коридор літ.2-1 площею - 12,50кв.м., загалом нежитлова площа - 21,50кв.м., а всього по 2-му поверху загальною площею - 47.30кв.м..

На третьому поверсі де проживає сім`я позивача ОСОБА_36 , відповідно на житлові кімнати літ.3-6 площею - 15,20 кв.м., літ.3-11 площею 12,40 кв.м., а всього по 3-му поверху житловою площею - 27,60 кв.м., відповідно на наступні нежитлові приміщення: коридор літ.3-5 площею 8,50 кв.м., душова кімната літ.3-7 площею - 1,50 кв.м., умивальник літ.3-8 площею - 1,50 кв.м., туалет літ.3-9 площею 1,20 кв.м., кухня літ.3-10 площею - 5,80 кв.м., загалом нежитлова площа 18,50 кв.м., а всього по 3-му поверху загальною площею - 46,10 кв.м..

На четвертому поверсі де проживають сім`ї позивачів ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , відповідно на житлові кімнати під літ.4-9 площею - 15.50 кв.м., літ,4-10 площею - 16,10 кв.м., літ.4-15 площею - 16,80кв.м., літ.4-18 площею - 15,40кв.м., літ.4-20 площею - 18,70кв.м., а всього по 4-му поверху житловою площею - 82,50кв.м., відповідно на наступні нежитлові приміщення: коридор лгг.4-11 площею - 10,90кв.м., кухня літ.4-12 площею - 10,30кв.м., санувузол літ.4-13 площею 3,90кв.м., коридор літ.4-14 площею - 7,70кв.м., санвузол літ.4-17 площею - 4,60кв.м., кухня літ.4-16 площею - 6,10кв.м., коридор літ.4-19 площею - 4,60кв.м., кухня літ.4-21 площею - 6,30кв.м., туалет площеюліт.4-22 площею - 1,20кв.м., умивальник літ.4-23 площею - 1,60кв.м., душова кімната літ.4-24 площею - 1,60 м, загалом нежитлова площа - 58,80кв.м., а всього по 4-му поверху загальною площею-141,30кв.м..

На п`ятому поверсі де проживають сім`ї позивачів ОСОБА_40 та ОСОБА_41 відповідно житлові кімнати під літ.5-60 площею - 18,50 кв.м., літ.5-9 площею - 12,30 кв.м.. літ.5-10 площею 15,90 кв.м., літ.5-23 площею - 18,00 кв.м., літ.5-24 площею 6,20 кв.м., а всього по 5-му поверху житловою площею - 70,90 кв.м., відповідно на наступні нежитлові приміщення: коридор літ. 5-5 площею - 8,10 кв.м., санвузол літ.5-7 площею 4,40кв.м., кухня літ.5-8 площею 5.80кв.м., коридор літ.5-22 площею - 5,50кв.м., санвузол літ.5-25 площею - 4,60кв.м., кухня літ.ХІІІ площею - 10,60кв.м., загалом нежитлова площа - 39,00кв.м., а всього по 5-му поверху загальною площею - 109,90кв.м..

Всього по будинку гуртожитку, загальною площею 423,90 кв.м., житловою площею 258,90 кв.м., нежитловою площею 165,00 кв.м., тобто загалом 35,18% його загальної площі, відповідно 39,98 % житлової площі та 29,60 % нежитлової площі всього будинку загальна площа якого 1205,00 кв.м., житлова 647,60 кв.м., нежитлова площа 557,40 кв.м. з метою їх наступної передачі, як частини цього житлового будинку-гуртожитку до житлового фонду місцевих рад в особі Чернівецької міської ради у комунальну власність, зобов`язавши відповідачів, зняти цю частину будинку зі свого балансу та передати Чернівецькій міській раді або зобов`язати відповідачів оформити їх приватизацію на ім`я позивачів відповідно по кожному.

Та просили стягнути судові витрати.

Відповідачем Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці надано суду 20.12.2019 року відзив на позовну заяву згідно якого заперечує проти позову та вважає позовні вимоги пред`явленні до КЕВ м. Чернівці необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», п. 3 Положення «Про Міністерство оборони України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва, а КЕВ м. Чернівці є його структурним підрозділом та являється органом влади на місцях у системі Збройних Сил України, на балансі якого перебуває військове майно та покладено відомчий контроль за його використанням.

Гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у державній власності, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України. КЕВ м. Чернівці на законних підставах володіє спірним державним нерухомим майном - є його балансоутримувачем і має стосовно нього певний обсяг повноважень, передбачених в Положенні Квартирно-експлуатаційний відділу м. Чернівці від 14.03.2016 року №24, реалізація яких захищається законом.

Даний гуртожиток призначений для проживання військовослужбовців та членів їх сімей Чернівецького гарнізону відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Питання процедури вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил, та його безоплатної передачі у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність визначається Постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 p. №1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил».

Зазначив, що передача військового нерухомого майна у комунальну власність можлива лише за двох умов: 1) Вивільнення нерухомого майна в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням; 2) Прийняття Міноборони рішення щодо передачі даного майна. Однак, станом на теперішній час, дозволу на передачу частини гуртожитку по АДРЕСА_1 у комунальну власність немає, та відповідного рішення Міноборони не приймалося, а тому вважають вимоги позивачів до КЕВ м. Чернівці щодо зняття частини будинку по АДРЕСА_1 зі свого балансу та передачі останнього у комунальну власність є такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того у відзиві зазначено, що твердження позивачів, що вони перебували та перебувають на квартирному обліку в КЕВ м. Чернівці не зовсім відповідає дійсності та водить суд в оману, оскільки не усі позивачі перебувають на квартирному обліку у Чернівецькому гарнізоні, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_32 не перебувають на квартирному обліку у Чернівецькому гарнізоні.

Не погоджується КЕВ м. Чернівці також із ствердженнями, що гуртожиток давно перестав бути гуртожитком в контексті цивільного та житлового права, оскільки позивачі самостійно проводять поточний і капітальний ремонт житла та будинку, так як відповідно до «Примірного Положення про користування гуртожитками» наймачі які користуються жилою площею у гуртожитку, зобов`язані використовувати жилу площу в гуртожитку за признанням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку, забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку.

У КЕВ м. Чернівці з позивачами укладено договора про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води, водовідведення та енергопостачання та договора найму житлового приміщення в гуртожитку КЕВ м. Чернівці.Так, КЕВ м. Чернівці укладено договора найму житлового приміщення в гуртожитку із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_32 , ОСОБА_6 ..Відповідно до 1.3.6 Договору, наймач зобов`язаний проводити поточний ремонт в житловому приміщенні.Також, КЕВ м.Чернівці укладено договора про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води, водовідведення та енергопостачання із ОСОБА_1 та ОСОБА_17 ..

Пунктом 3.3.10 передбачено, що споживачі проводять за рахунок власних коштів ремонт кімнат (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку) (копії договорів додаються).

У зв`язку із цим, позивачі зобов`язанні відповідно до норм законодавства та укладених договорів проводити поточний та капітальний ремонт житлового та нежитлового та нежитлового приміщення у гуртожитку.

Стосовно визнання за позивачами права на приватизацію зайнятих ними житлових та нежитлових приміщень в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 зазначено у відзиві, що відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018 року та Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» У зв`язку із вищезазначеним, гуртожиток по АДРЕСА_1 призначений для забезпечення тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей до отримання житла в постійне користування, згідно черговості, а тому займані позивачами житлові та нежитлові приміщень у гуртожитку не підлягають приватизації відповідно до норм законодавства.

Просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником позивачів надано відповідь на відзив КЕВ м. Чернівці згідно якого доводи викладені у ньому вважає безпідставними і такими що загалом ґрунтуються на помилкових логічних та юридичних посиланнях.

Представником відповідача Міністерства оборони України адвокатом Панасюком В.М. надано відзив на позовну заяву згідно якого зазначив, що з моменту закріплення нерухомого майна за будь-яким суб`єктом господарювання Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна і з цього часу його відчуження можливе виключно за згодою Міноборони. Відповідно до свідоцтва на право власності від 01.08.2014 (індексний номер 25031455) держава в особі Міністерства оборони України зареєструвала (набула) право власності на об`єкт нерухомого майна, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 1183 кв.м.; форма власності -державна. Відповідна згода (дозвіл) на відчуження гуртожитку, не надавалася. Наявний в матеріалах справи лист Міністра оборони України від 15.01.2015 №220/381 свідчить лише про готовність розглянути відповідне питання у випадку його порушення.

Зазначив, що на сьогоднішній день не має можливості говорити про право на передачу зазначеного гуртожитку в силу тих обставин, що умови зазначені Порядком не дотримані - нерухоме майно (як вбачається з пояснень КЕВ) до продажу не пропонувалося, навпаки воно планується до використання за призначенням, пропозиції щодо передачі військового майна (в супереч п.8 Порядку) не погоджувались з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном. За таких обставин відчуження нерухомого майна порушуватиме ряд норм діючого законодавства.

Крім того зазначив, що Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не містить положень, які зобов`язували би органи приватизації здійснювати таку приватизацію за відсутності відповідної заяви громадянина та як наслідок відсутності відповідного рішення про приватизацію. Заявлений позов, являється передчасним в силу тих обставин, що відповідні заяви про приватизацію житлового приміщення гуртожитку (з необхідним переліком документів) позивачами не подавалися.

Окрім того, законодавцем визначена процедура здійснення передачі державного житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і до їх числа суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію.

Водночас зазначений представником позивача Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спірних правовідносин взагалі не стосується так як сфера його дії на відповідні правовідносини не поширюється.

Не може бути застосована до спірних правовідносин і ст. 9 Житлового кодексу, так як у ній мова йде про гуртожитки, які перебувають у власності територіальних громад, а у даному випадку мова йде про майно яке перебуває у власності Міністерства оборони України.

Крім того зазначив, що у позовній заяві представник позивача просить суд про зобов`язання оформити правовстановлюючі документи на зайняті в гуртожитку житлові та нежитлові приміщення та передачу частини будинку-гуртожитку до житлового фонду місцевих рад в особі Чернівецької міської ради, у комунальну власність. Вважає, що дві зазначені позовні вимоги взаємовиключні та не можуть пред`являтись одночасно, оскільки Право власності на майно яке підлягає державній реєстрації виникає з моменту державної реєстрації цих прав. У випадку задоволення позовної вимоги про оформлення правовстановлюючих документів за позивачами автоматично буде припинено право власності за Міністерством оборони України, звісно після цього Міністерство оборони України не матиме можливості розпоряджатись чи передавати у комунальну власність майно, яке відповідачеві вже не належатиме, якщо припустити, що позовні вимоги буде задоволено.

І навпаки, при задоволенні в першу чергу останньої позовної вимоги про передачу гуртожитку до житлового фонду місцевих рад у Міністерство оборони України не буде підстав оформляти правовстановлюючі документи на відповідні приміщення гуртожитку в силу тих обставин, що у них не буде підстав оформляти документи щодо приватизації гуртожитку який їм не належатиме. Отже, у випадку задоволення останньої позовної вимоги для вирішення питання приватизації слід буде звертатись до органів місцевого самоврядування яким у випадку задоволення останньої позовної вимоги буде передано гуртожиток.

Представником позивачів надано відповідь на відзив Міністерства оборони України згідно якого доводи викладені у ньому вважає безпідставними і такими що загалом ґрунтуються на помилкових логічних та юридичних посиланнях. Зазначив також, що позивачі не просять суд приватизувати спірне житло, а лише визнати, що вони громадяни України є наймачами в будинку державного житлового фонду і взагалі мають право на приватизацію будь-якої державної квартири у зв`язку із порушенням їх основоположних конституційних житлових прав, як наймачів гуртожитку Міністерства оборони України який роками до самої пенсії більшості із позивачі так і не надав житло для постійного користування. Просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів адвокат Ставчанський В.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник Міністерства оборони України позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позов. Наголосив, що позивачі на момент звернення до суду із позовом не зверталися із заявами про приватизацію, а отже їх не було порушення їх прав. Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці в судове засідання не з`явився. У зв`язку із перебуванням представника на самоізоляції у зв`язку із контактом із хворою особою на COVID-19 просила розгляд справи провести без участі представника. Проти задоволення позову заперечує та просила у його задоволенні відмовити повністю.

Представник третьої особи Чернівецької міської ради Осовська М.М. підтримала поданий позов та просила його задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились в інтересах приймав участь адвокат Ставчанський В.С..

Суд заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріли справи, приходить до наступного висновку.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, щорішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 листопада 2003 року №921/24, будівлі№3 -Г по вул. Кишинівській у м. Чернівці, яку переобладнано під житло, надано статус гуртожитку (т.1 а.с.14).

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.08.2014р. гуртожиток по АДРЕСА_1 , загальною площею 1183 кв.м., є державною власністю, власником якого є держава в особі Міністерства оборони України (т.2 а.с.47).

Згідно ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», пункту 1 Положення про Міністерство оборони України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління та головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці (КЕВ м. Чернівці) є структурним підрозділом Міністерства оборони України та являється органом влади на місцях у системі Збройних Сил України, на балансі якого перебуває військове майно та покладено відомчий контроль за його використанням.

Так, зокрема на балансі КЕВ м. Чернівці перебуває будівля №70 гуртожиток, військового містечка, розташованого по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.53).

Позивачі та члени їх сімей які є третіми особами по справі проживають протягом тривалого часу у гуртожитку розташованому по АДРЕСА_1 , що підтверджується наданими доказами та не оспорюється іншими учасниками процесу.

Зокрема ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 користуються кімнатами АДРЕСА_12 та займають жилу площу 34,80 кв.м. (т.1 а.с.60).

ОСОБА_1 та ОСОБА_14 користуються кімнатами АДРЕСА_4 та займають жилу площу 56,70кв.м. (т.1 а.с.62).

ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 користуються кімнатою №2-а та займають жилу площу 43,90кв.м. (т.1 а.с.89).

ОСОБА_32 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 користуються кімнатою №1 та займають жилу площу 35,00 кв.м. (т.1 а.с.99,101).

ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 користуються кімнатами АДРЕСА_6 та займають жилу площу 46,10кв.м. (т.1 а.с.113).

ОСОБА_7 , ОСОБА_42 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 користуються кімнатами АДРЕСА_13 та займають жилу площу 50,60 кв.м. (т.1 а.с.127).

ОСОБА_8 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 користуються кімнатами АДРЕСА_14 та займають жилу площу 34,00 кв.м. (т.1 а.с.142).

ОСОБА_9 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 користуються кімнатою №37 та займають жилу площу 65,00 кв.м. (т.1 а.с.155).

ОСОБА_10 користується кімнатою АДРЕСА_11 та займає жилу площу 34,30 кв.м. (т.1 а.с.162).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за № 2011-Х11 Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина 2).

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду`до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно ч.3 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

У відповідності до абз.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно п.1, п.2, п.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд . Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Так відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону.

Таким чином аналізуючи положення ст.9 ЖК Української РСР та ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків`суд приходить до висновку, що мешканці гуртожитку набувають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади.

При цьому правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначено Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Згідно ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 відповідно до статей 2 і 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" затверджено Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, який визначає процедуру вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил (далі - військові частини), та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони (далі - самоврядні установи і організації), та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.

Відповідно до зазначеного Порядку вилучення військового майна з оперативного управління військових частин - прийняття Міноборони рішення про вилучення майна з оперативного управління військових частин з метою безоплатної передачі його до сфери управління органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.

Пунктом 2-1 Порядку встановлено, що об`єктами передачі за Порядком є: 1) військові містечка, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил і не плануються до використання за цільовим призначенням; 2) нерухоме майно (будівлі, споруди, об`єкти незавершеного будівництва, приміщення, інше нерухоме майно); 3) інше окреме індивідуально визначене (рухоме) майно; 4) житловий фонд, інші об`єкти соціальної та інженерної інфраструктури, що перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі майнових комплексів.

У комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність можуть передаватися військові містечка, інше нерухоме і рухоме військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням, житлові будинки (разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), гуртожитки (в тому числі не завершені будівництвом), майно закладів освіти, культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім майна санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячих оздоровчих таборів, у тому числі об`єкти, не завершені будівництвом, колишні аеропорти військової авіації, які не мають можливості самостійно забезпечувати свою сертифікаційну придатність, а також інше військове майно, якщо воно не менше ніж два рази пропонувалося до продажу конкурентними способами приватизації, але не було реалізовано (абз.5 п.3 Порядку).

Військові містечка, інше нерухоме і рухоме військове майно (крім усіх видів озброєння, бойової техніки та боєприпасів), яке вивільняється в процесі реформування Збройних Сил і не планується до використання за призначенням, можуть передаватися безоплатно у комунальну власність у разі невключення до відповідного переліку військового майна, яке підлягає відчуженню (абз.6 п.3 Порядку).

Передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням: 1) Кабінету Міністрів України - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 2-1 цього Порядку; 2) Міноборони - щодо об`єктів, визначених у підпунктах 3 і 4 пункту 2-1 цього Порядку (п.4 Порядку).

Відповідно до п.5 Порядкудо прийняття Кабінетом Міністрів України чи Міноборони рішення, зазначеного у пункті 4 цього Порядку, Міноборони проводить вилучення військового майна з оперативного управління військових частин. У разі прийняття рішення про вилучення військового майна воно знімається з обліку в порядку, що визначається Міноборони, і залишається на тимчасовому зберіганні та обслуговуванні цих військових частин.

Отже чинним законодавством передбачена можливість приватизації житлових приміщень у гуртожитках, при цьому встановлено певні особливості такої приватизації в залежності від правового режиму майна, зокрема і щодо військового майна яке має бути у встановленому порядку вилучено з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил та передано у комунальну власність територіальних громад.

Разом з тим як встановлено в ході судового розгляду рішення Міністерством оборони України про передачу гуртожитку по АДРЕСА_1 у комунальну власність не прийняте та спірний гуртожиток не вилучений з оперативного управління КЕВ м.Чернівці.

Крім того суд звертає увагу не те, що порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначається Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404).

Так відповідно до п.17 Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення визначено перелік документів які громадянин подає до органів приватизації.

Однак як було встановлено судом жоден із позивачів у встановленому порядку із подачею усіх необхідних документів із заявою про приватизацію за встановленим бланком до органу приватизації не зверталися та відповідно рішень про відмову у приватизації зайнятих ними приміщень прийнято не було, а отже їх право на приватизацію відповідачами на час звернення до суду із позовом не порушене.

Крім того відповідно до ст.3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Також п.6 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2002 року №1282 визначено, що ініціювати передачу військового майна можуть Міноборони, органи, уповноважені управляти державним майном, самоврядніустанови і організації, органи місцевого самоврядування.

Таким чином відповідно до положень Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Силпозивачі мешканці гуртожиткуне наділені правом ініціювати передачу об`єкта права державної власності в даному випадку і військового майна у комунальну власність.

Суд зауважує, що право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 2, 5, 19 ЦПК України 2004 року, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законом порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійснення невизнаного права, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, такі за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Нідерландів», ефективний засіб-це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний під хід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема-через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення вправах.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і(або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілюватиме ту,якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні-гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі №925/1265/16).

Крім того Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Так і право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

Враховуючи викладене, встановивши характер правовідносин та обставини справи, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному встановлені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом в силу обраного позивачами способу захисту цивільного права, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

На підставі наведеного та керуючисьЗаконом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності»ст.ст. 11, 15-16 ЦК України, ст.ст. 4-6, 76-81, 95, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скаргив 30-денний строк з дня проголошення рішення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун