Справа № 199/7726/20
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви позивача

про забезпечення позову

03.12.2020 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі: судді Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Горбенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, разом з якою надав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту у межах ціни позову в загальному розмірі 262 160,66 грн.на все рухоме та нерухоме майно, зокрема автомобіль марки СНЕVROLET моделі SONIC, 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також на грошові кошти, що обліковуються на рахунках в банківських та інших кредитно-фінансових установах, належні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , Адреса: АДРЕСА_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заява про забезпечення позову обґрунтовується тим, що відповідач ухиляється від виконання основного зобов`язання відповідно до умов, викладених у розписці (договорі позики), а тому мала вірогідність добровільного повернення боргу з врахуванням штрафних та компенсаційних санкцій.

На переконання позивача, існують підстави вважати, що відповідач умисно буде здійснювати дії направлені на уникнення виконання зобов`язання навіть після постановлення рішення суду, зокрема може здійснити дії щодо відчуження належного їй рухомого майна.

Відповідно до Звіту за результатами перевірки фізичної особи на сайті YOU.CONTROL ОСОБА_2 не має жодного нерухомого майна, що було б належне їй на праві власності та за рахунок якого можливо б було здійснити звернення стягнення на користь позивача, однак у неї наявний у власності автотранспортний засіб.

Водночас, на переконання позивача, забезпечення позову є абсолютно співрозмірним та адекватним позовним вимогам, оскільки позивачем належним чином обґрунтовано наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує вжиття заходів до забезпечення позову, тобто Позивачем висловлені реальні обставини, які свідчать про загрозу неможливості виконання рішення суду.Таким чином, не вжиття заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити або навіть унеможливити виконання рішення суду та без вчасного вжиття заходів забезпечення позову, після прийняття рішення по справі вже може бути не можливо поновити попередній стан позивача, захистити його порушене цивільне право, у зв`язку з чим і заявлено відповідну вимогу.

Розглянув заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, позивач у своїй заяві зазначає, що існує ризик невиконання судового рішення у майбутньому та просить накласти арешт на грошові кошти, що належить відповідачу, в межах суми позовних вимог, втім, доказів щодо належності відповідачу будь-яких грошових коштів, на які може бути накладений арешт, не надано, тоді як арешт може бути накладено на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням наведеного, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності підстав для забезпечення позову, втім, за поданою позивачем заявою про забезпечення позову на даний час не є можливим забезпечити позов у спосіб, визначений позивачем: арешт накладається у тому числі на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, втім, оскільки позивачем не надано доказів (п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України) про існування у відповідача належних їй грошових коштів на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, що надало би змогу пересвідчитися у наявності таких коштів, на які позивач просить накласти арешт.

Крім того, що стосується вимоги заяви про накладення арешту на автомобіль, то суд вказує на те, що суд за поданою заявою на даний час позбавлений можливості визначитися, яким чином саме цей захід забезпечення позову фактично реалізує мету його вжиття, оскільки арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»), що може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачі його іншим особам, що є обмеженням права власності.

Відтак, підстави для задоволення заяви позивача відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала підписана 03 грудня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Апеляційна скарга може бути подана до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.В.Спаї