Постанова

Іменем України

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 643/10751/16-ц

провадження № 61-17704св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А.А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра-Україна»,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тарасенко Ігор Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Ігор Олександрович на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року у складі судді Харченко А. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С, Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь 411 040,31 грн та витрати по сплаті судового збору.

02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 , ПАТ Страхова компанія «Саламандра-Україна», в якій просив стягнути з ПАТ Страхова компанія «Саламандра-Україна» на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 49 490 грн, стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 361 550,31 грн. Стягнути з ОСОБА_2 , на його користь витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 01 квітня 2015 року, о 18.46 год., в м. Харкові, керуючи автомобілем FORD ТRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях, в районі будинку № 95 не обрав безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого автомобіль Lexus зіткнувся з автомобілем БМВ Х5, Д.Н.З. НОМЕР_3 , та у подальшому сталося зіткнення з автомобілем CHEVROLET NUBIRA, д.н.з. НОМЕР_4 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальних збитків, відповідальність за що передбачена статтею 124 КУпАП.

Позивач звернувся до Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл.проф. С. С. Бокариуса для проведення експертного автотоварознавчого дослідження щодо матеріального збитку, який було заподіяно відповідачем. Вартість проведення експертизи з метою визначення матеріального збитку становить 1 107 грн.

Відповідно до висновку експерта від 07 травня 2015 року за № 4294 розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача, становить 409 933,31 грн. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення зазначеного дослідження шляхом направлення поштової телеграми. Відповідачем сума фактичної шкоди не відшкодована. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Вважає, що вина ОСОБА_2 є доведеним юридичним фактом, що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку із нанесеною позивачу шкодою. Загальна сума позову складає: 409 933,31 грн сума матеріальних збитків + 1 107 грн вартість висновку = 411 040,31 грн.

Крім того, у період з 15 жовтня 2014 року по 14 жовтня 2015 року, тобто в період страхового випадку, транспортний засіб відповідача ОСОБА_2 був застрахований ПАТ Страхова компанія «Саламандра-Україна», що підтверджується копією страхового полісу. Сума відшкодування матеріальної шкоди визначена у розмірі 50 000 грн, з яких франшиза складає 510 грн (т. 1 а. с. 51-53).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 361 550,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 615,50 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СК «Саламандра-Україна» відмовлено.

Задовольняючи позов частково та стягуючи з ОСОБА_2 суму збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 361 550,31 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позов в частині вимог до ОСОБА_2 є обґрунтованим та доведеним, оскільки останній є заподіювачем майнової шкоди. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» суд виходив з того, що позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування лише 01 березня 2017 року, тобто після спливу одного року після дати дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

У травні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко І. О., звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_2 та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.Суд правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, обставини справи досліджено повно і всебічно та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко І. О., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу Московського районного суду м. Харкова.

29 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Тарасенко І. О. , що при винесенні постанови апеляційний суд не врахував, що висновок експерта виконано з порушенням пункту 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки не було здійснено виклику заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ, посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення зазначеного дослідження шляхом направлення поштової телеграми, не відповідають дійсності. Тому докази отримані позивачем у вигляді висновку експерта є недопустимими, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Також, у вказаному висновку не зазначено, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім того, висновок експертного дослідження виконаний не за ринковими цінами та не відповідає дійсності, оскільки з відповіді авторизованого сервісного центру Лексус - ТОВ «АВТОАРТ» та з висновку експертного автотоварознавчого дослідження вбачається, що ціни вказані у даних документах є відмінними.

Також вважає, що позивачем приховуються докази, оскільки за клопотанням відповідача не було надано до суду доказів реальної вартості втраченого майна. Позивач без поважних причин та без повідомлення причин не виконав ухвалу суду не надавши витребувані докази.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що ОСОБА_2 01 квітня 2015 року, о 18.46 год., в м. Харкові, керуючи автомобілем FORD TRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях, в районі будинку № 95 не обрав безпечної дистанції руху та допустив зіткнення з автомобілем Lexus RX 350, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , після чого автомобіль Lexus зіткнувся з автомобілем БМВ Х5, д.н.з. НОМЕР_3 , та у подальшому сталося зіткнення з автомобілем CHEVROLET NUBIRA, д.н.з. НОМЕР_4 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 ПДР України, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року. Провадження по справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП закрите, у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП (т. 1 а. с. 6).

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року, постанова Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 липня 2016 року про закриття провадження щодо ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строків накладення на нього адміністративного стягнення за статтею 124 КУпАП, залишена без змін (т. 1 а. с. 4-5).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 4294 від 07 травня 2015 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Lexus RX 350», р.н. НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП (01 квітня 2015 року), складає 409 933,31 грн. За проведення експертного дослідження позивачем ОСОБА_4 сплачено 1 107 грн (т. 1 а. с. 7-28).

Ухвалою суду від 23 лютого 2017 року по справі призначалася судова автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 1 а. с. 121-124).

26 червня 2017 року справа повернута до суду з повідомленням про неможливість надання висновку від 19 червня 2017 року, оскільки не надано для огляду об'єкт дослідження та необхідну інформацію, яка зазначена в клопотанні, а в матеріалах справи недостатньо інформації для надання обґрунтованого висновку (т. 2 а. с. 4-5).

Цивільна відповідальність водія автомобіля FORD TRANSIT CONNECT, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» поліс № АІ/64987/12, строк дії полісу з 15 жовтня 2014 року до 14 жовтня 2015 року включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. Франшиза становить 510 грн (т.1 а.с. 85).

03 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» про дорожньо-транспортну пригоду. В подальшому ОСОБА_1 отримав консультацію від представників ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ознайомлений з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», що підтверджується особистим підписом позивача в бланку Повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку (т. 2 а. с. 82-83).

01 березня 2017 року відповідач - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» отримав від позивача ОСОБА_1 заяву про виплату страхового відшкодування (т. 2 а. с. 84).

10 березня 2017 року відповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна», як страховик, у відповідь на заяву позивача від 01 березня 2017 року про виплату страхового відшкодування надіслав лист, у якому зазначив про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пропущенням річного терміну (т. 2 а. с. 85).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Позивач, керуючись вказаними нормами, просив стягнути з ОСОБА_2 , відповідальність якого на час ДТП була застрахована в ПрАТ «Саламандра Україна» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а також вартість висновку експерта.

При цьому виходив із того, що розмір завданих йому майнових збитків згідно висновку експерта від 07 травня 2015 року №4294 складає 409 933,31 грн.

Відповідно страхового полісу сума відшкодування становить 50 000 грн, франшиза - 510 грн.

Отже, сума збитків, яка має бути відшкодована позивачу ОСОБА_2 409 933,31 - (50000-510) = 360 443,31 грн. Вартість проведення експертизи - 1 107 грн.

Таким чином встановивши, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_1 транспортний засіб, відбулася з вини ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнових збитків у розмірі 360 443,31 грн та 1 107 грн за проведення експертизи.

Визначаючи належну до стягнення суму, суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 1166, 1192 ЦК України і стягнули з ОСОБА_2 майнову шкоду, розмір якої визначений за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Доводи касаційної скарги про те, що висновок експертного дослідження від 07 травня 2015 року № 4294 не є належним та допустимим доказом у справі, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідачем не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку експертного дослідження від 07 травня 2015 року № 4294 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.

При цьому посилання відповідача на те, що висновок експертного дослідження від 07 травня 2015 року № 4294 виконано з порушенням 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що його не було викликано для проведення огляду колісного транспортного засобу для проведення автотоварознавчої експертизи, не є обґрунтованими, оскільки відповідач не навів об'єктивного підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до неправомірності наведених у висновку розрахунків. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом. А наданий до суду відповідачем розрахунок судом досліджено та надано оцінку.

Також ОСОБА_2 в касаційній скарзі зазначав, що у висновку від 07 травня 2015 року № 4294 не зазначено, що експерт був попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Однак вказане пояснюється відмінністю між висновком експерта та висновком експертного дослідження. Так, згідно пункту 4.23 Інструкції про порядок призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 зі змінами, зазначено, що у висновку експертного дослідження опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Тому вказані доводи є безпідставними.

Також слід зазначити, що згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

З огляду на викладене, оскільки питання про достатність доказів відноситься до компетенції судів першої та апеляційної інстанцій і апеляційним судом не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції, то аргументи касаційної скарги про те, що суди не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи та не звернули уваги на те, що наданий позивачем висновок експертного дослідження від 07 травня 2015 року № 4294 не відповідає вимогам чинного законодавства, не можуть бути підставами для скасування постановлених у справі судових рішень і по суті зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо ухилення ОСОБА_5 від надання транспортного засобу для проведення експертизи є безпідставними виходячи з наступного.

Ухвалою суду від 23 лютого 2017 року по справі призначалася судова автотоварознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

26 червня 2017 року цивільна справа була повернута до суду з повідомленням про неможливість надання висновку, оскільки не надано для огляду об'єкт дослідження та необхідну інформацію, яка зазначена в клопотанні, а в матеріалах справи недостатньо інформації для надання обґрунтованого висновку.

Згідно пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду, надати автомобіль у провадження експерта не було можливим, оскільки він був проданий в неремонтованому стані.

Згідно зі статтею 109 ЦК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 3 та 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 33.3. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном(частина 1 статті 317 ЦПК України).

Частиною 1, 2 статті 319 ЦПК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Виходячи з викладених норм законодавства, позивач, як власник, має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, азберігати пошкоджений автомобіль у такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди, був зобов'язаний до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник.

Крім того, відповідачем не заявлялось клопотань про забезпечення доказів у відповідності до статей 116,117 ЦПК України.

Отже, касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої та апеляційної інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи та переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року зупинено виконання рішення Московського районного суду м. Харковавід 17 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження у справі, тому згідно із положеннями статті 436 ЦПК України його виконання підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Тарасенко Ігор Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

С. П. Штелик