КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Батрин О.В.,-

встановила:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася з названим позовом до суду.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з листопада 2007 року по серпень 2016 року працювала на державному підприємстві «Донецька залізниця». З 01 серпня 2016 року з позивачем продовжено трудові відносини в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 11134/ДН-ос від 14 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

На день звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата за період червень-серпень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 22 068 грн 62 коп.

Просила, з урахуванням уточнень: стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період червень-серпень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 20 168 грн 30 коп. без утримання податків та зборів; стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при переведенні починаючи з 02 серпня 2016 року по час винесення судом рішення; стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18 липня 2017 року по час винесення судом рішення; стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 5 043 грн 92 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період червень-серпень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 20 168 грн 30 коп. без утримання податків та зборів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з переведенням починаючи з 02 серпня 2016 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 148 594 грн 56 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 18 липня 2017 року по 01 листопада 2019 року в розмірі 278 167 грн 04 коп.; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 5 043 грн 92 коп.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 48 676 грн 16 коп.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 4 519 грн 74 коп.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Представник АТ «Українська залізниця» вимоги апеляційної скарги підтримала.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючі позов, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте погодитися з висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що з 21 листопада 2007 року по 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця».

Наказом № 376/НОК-ос/лс від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнена в зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 08/ДН-лс від 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 прийнята бухгалтером 2 категорії фінансового сектору відділу електропостачання за переведенням з Управління ДП «Донецька залізниця».

Наказом № 384-н від 15 березня 2017 року встановлено початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників апарату управління структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 11134/ДН-ос від 14 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року у зв`язку із скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначила, що на день звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період червень-серпень 2016 року, з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 22 068 грн 62 коп. Крім того, позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при переведенні за липень-серпень 2016 року, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Закону України «Про оплату праці» позивач просила стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України (у редакції на момент виникнення спірних відносин) час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріали справи не містять належним чином складених табелів обліку робочого часу за заявлені позивачем місяці роботи. Надані до позовної заяви копії табелів обліку робочого часу, копії розрахунків заробітної плати, колегія суддів вважає неналежними та недопустимими доказами, оскільки зазначені документи не містять підпису уповноважених посадових осіб та штампу чи печатки підприємства.

Позивачем не надано відомостей про зазначення в наказі про її переведення заборгованості по заробітній платі за період роботи з червня по серпень 2016 року.

При цьому, на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі АТ «Укрзалізниця» надало платіжну відомість № 99, згідно якої заробітна плата за серпень 2016 року у розмірі 7 069 грн 56 коп. була перерахована на особовий рахунок ОСОБА_1 , та відомість про виплату грошей № 32, згідно якої ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року у розмірі 1 900 грн 32 коп.

Згідно ст. 117 КЗпП підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати працівникам підприємства було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», а також відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідно до ст. 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно АТ «Укрзалізниця», засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно АТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі на території Донецької області, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Унеможливлення виконання АТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території Донецької області, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є надзвичайними, непередбачуваними і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язаної сторони за трудовим договором.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що у трудових правовідносинах між сторонами з 20 березня 2017 року виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути. У цей період АТ «Українська залізниця» об`єктивно було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені трудовим договором щодо позивача.

Аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі № 233/4474/19, від 14 липня 2020 року у справі № № 236/1453/19 та від 03 серпня 2020 року у справі № 266/6853/18.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Через відсутність підстав для задоволення позовних вимог, не підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Посилання представника ОСОБА_1 у відзиві на те, що висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 не може бути належним та допустимим доказом при розгляді даної справи, в розумінні чинного законодавства, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів, які б спростовували вказаний висновок, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 01 липня 2020 року постановлено з неповним з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця»задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко