Справа № 317/2385/20
Провадження № 2/317/876/2020
30 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Нікітіна В.В.
за участю:
секретаря судового засідання Московкіної І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії, -
У серпні 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області) про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.
З 24.04.2014, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є керівником і підписантом Приватного підприємства «Пальміра ЛМ», тобто особою, уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами і особу, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.
Згода ОСОБА_1 на призначення його керівником вказаного підприємства була обумовлена завірянням засновника цього підприємства щодо його офіційного працевлаштування та отримання в майбутньому заробітної плати на даному підприємстві. Саме з цих підстав позивач надав згоду бути керівником вказаного підприємства і вчинено дії щодо реєстрації керівника підприємства.
В подальшому, а саме після 25.04.2014 по теперішній час, ОСОБА_1 не підписував жодного документу в інтересах Приватного підприємства «Пальміра ЛМ». Печатка цього підприємства з моменту проведення реєстраційних дій (з 25.04.2014 по теперішній час) також була відсутня у позивача. Жодні розпорядчі документи, в тому числі документи фінансової звітності, а також правочини в інтересах Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» позивачем, як керівником, не підписувались, заробітна плата позивачу також не виплачувалась. Будь-які документи підприємства позивачу не передавались і у позивача відсутні. Неодноразові звернення до засновника Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» щодо звільнення позивача з посади керівника підприємства залишені без реагування. Про прийняття рішення про його звільнення позивачу не відомо.
03.06.2020 ОСОБА_1 на адресу засновника Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» ОСОБА_2 цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення надіслано заяву про його звільнення за власним бажанням.
03.06.2020 ОСОБА_1 надіслані заяви до ПФУ, державному реєстратору, ДФС та відповідачу: Управління державної реєстрації ГТУЮ у Запорізькій області надіслав заяву, в якій повідомив про вчиненні дії і просив повідомити про вчинені заходи Приватним підприємством «Пальміра ЛМ» щодо реєстраційних дій стосовно зміни реєстраційних відомостей підприємства в період з 25.04.2014 по теперішній час.
30.06.2020 на адресу ГУ ПФУ в Запорізькій області та ГУ ДПС у Запорізькій області Вознесенівське управління у м. Запоріжжя Вознесенівська ДПІ надіслані заяви позивача про вчиненні дії і просив надіслати на його адресу усі без виключення документи фінансової звітності Приватного підприємства «Пальміра ЛМ», подані до установ в період з 25.04.2014 по теперішній час.
03.06.2020 позивач на адресу відповідача надіслав заяву, в якій вимагав надіслати йому належним чином завірену копію статуту Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» з усіма змінами та доповненнями, наказ про його звільнення, усі документи фінансової звітності підприємства та правочини, які укладені підприємством. Після його звільнення просив вирішити питання, які віднесені і визначені КЗпП України при звільнення працівника. Відповіді від відповідача ОСОБА_1 не надійшло.
Оскільки звільнення позивача з посади керівника не вирішено у встановлений законом порядок, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом.
У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не проти винесення заочного рішення.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач до суду жодного разу не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.
Третя особа Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без їх участі.
У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що дійсно позивачем на адресу відповідача було надіслано заяву від 03.06.2020 про звільнення його з посади керівника Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» з 26.06.2020 за власним бажанням; заяву про ініціювання проведення позачергових загальних зборів з винесення питання його звільнення на порядок денний; заяву про надання позивачу належним чином завірену копію статуту Приватного підприємства «Пальміра ЛМ.
Зазначені документи були направлені засновнику Приватного підприємства «Пальміра ЛМ» ОСОБА_2 та отримані 06.06.2020.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору
Ст. 38 КЗпП зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин.
Власник зобов`язаний звільнити також працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору з цих питань. Сьогодні актуальним є право на звільнення в строк, що визначається працівником, у випадках такого порушення як затримка виплати заробітної плати.
За відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку.
Видача наказу про припинення повноважень директора здійснюється на підставі рішення загальних зборів, що також є підставою для внесення змін до державного реєстру щодо директора, та проведення з ним повного розрахунку та видачі трудової книжки.
Відповідно до ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч. ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
За приписами ст. 22 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - КЗпП України), відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається.
З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що елементом конституційного права особи на працю - є й право бути звільненим.
Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Нікітін