Ухвала

11 листопада 2020 року

місто Київ

справа № 759/4868/13-ц

провадження № 61-6068св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за участю позивача за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року у складі судді Шум Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Чобіток А. О., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у квітні 2013 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя.

З урахуванням зміни та уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати за нею:

- право власності на 1/2 частину прибудов до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на збудовану жилу кімнату, площею 9, 1 кв. м; жилу кімнату, площею 24, 00 кв. м, та коридор, площею 24, 00 кв. м;

- право власності на 1/2 частини надвірної будівлі гаражу із шлакоблоку, площею 23, 5 кв. м;

- право власності на 1/2 частину вартості автомобіля марки «ВАЗ-21121», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки

«ВАЗ-21121», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2005 року випуску, вартістю 46 000, 00 грн.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/2 частину спірного автомобіля.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2017 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2019 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року, справу направити для розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернулася до Верховного Суду із клопотанням, у якому просила суд касаційної інстанції здійснити розгляд справи за її участю.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якими врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Під час розгляду клопотання Верховний Суд керується позицією Європейського суду з прав людини, висловленою в рішенні «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року № 45783/05. Відповідно до § 32 цього рішення процедура допуску скарг до розгляду та провадження виключно з питань права, на відміну від того, що стосується питань фактів, може відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, навіть якщо скаржнику не була надана можливість бути особисто заслуханим апеляційним чи касаційним судом, за умови, якщо відкрите судове засідання проводилось у суді першої інстанції і якщо суди вищої інстанції не мали встановлювати факти справи, а тільки тлумачити відповідні юридичні норми.

У частині тринадцятій статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що виклик учасників справи для надання пояснень вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності отримання таких пояснень. Враховуючи, що Верховним Судом не встановлено необхідності виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, підстави для розгляду справи за участю сторін відсутні, а отже, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні та виклик сторін для надання пояснень у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 7, 400, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за участю позивача залишити без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко