КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 363/2483/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/14330/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану через представника ОСОБА_4 , на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Баличева М.Б., про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договорів купівлі - продажу будинку та земельної ділянки недійсними,

в с т а н о в и в :

у липні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просила визнати недійсними договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки, які укладені між нею та ОСОБА_2 25.04.2017.

17.09.2020 через представників позивач подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,2454 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:231:0018), яка на праві власності належить ОСОБА_3 та заборонити іншим особам вчиняти будь - які дії щодо вказаної нерухомості посилаючись на те, що між сторонами виник спір щодо цього нерухомого майна та існує реальна загроза можливого невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від18.09.2020 заяву задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2454 га (кадастровий номер земельної ділянки :05:231:0018), яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_3 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що суд не врахував, що вона є добросовісним набувачем спірного майна та не має будь - якого відношення до оспорюваного договору. Позивач до неї будь - яких вимог не заявляє. Суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника, не пересвідчився у тому, що між сторонами дійсно виник спір, не вирішив питання про зустрічне забезпечення. Суд не врахував, що у кримінальному провадженні відмовлено у накладенні арешту на спірне майно. У кримінальному провадженні позивачкою заявлено такий же цивільний позов. Донька позивачки ОСОБА_6 заявила позов про визнання недійсними того ж самого договору купівлі - продажу до ОСОБА_2 . Вважає, що позивач зловживає наданими їй процесуальними правами. Крім того, вона є переселенкою та невідомі особи перешкоджають їй користуватися своєю власністю.

У відзиві представники позивачки просили апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без участі апелянта та її представника.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачка у заяві про забезпечення позову просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке є предметом оскаржуваних нею договорів купівлі - продажу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо законності придбання ОСОБА_2 спірного майна, яке через невеликий проміжок часу останній продав ОСОБА_3 .

Відтак забезпечення позову у спосіб накладення арешту на спірне нерухоме майно відповідає предмету спору, оскільки у разі відчуження будинку та земельної ділянки її теперішнім власником ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення позивачка не зможе поновити свої права, пред`явивши таке рішення до виконання. Крім того, виникне необхідність залучення до участі у справі нового власника, що призведе до ускладнення розгляду даної справи.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відсутність чи наявність наміру щодо розпорядження майном є суб`єктивними критеріями.

Позивач надала докази про те, що у мережі інтернет розміщено оголошення про продаж спірного нерухомого майна.

Вказуючи у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не має наміру продажу спірного майна, яке для неї є єдиним житлом, остання будь - яких доказів на спростування наявності оголошення про продаж цього майна не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторонні особи чинять ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірним майном не впливають на висновки суду, оскільки засобом забезпечення позову є накладення арешту на спірне майно та будь - яких заборон щодо користування цим майном не встановлювалося.

Обмеження прав власника, встановлених даною ухвалою, не є порушенням права власності, а є механізмом залишення на час розгляду справи спірного майна у тому стані, у якому воно перебувало на час подачі позову. Таке обмеження є тимчасовим, та у разі відмови у позові скасовується.

Та обставина, що позивач не ставить вимог до ОСОБА_3 про витребування спірного майна, а остання вважає себе добросовісним набувачем цього майна не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки ОСОБА_3 є відповідачем у даній справі, а обставини щодо добросовісності придбання спірного майна встановлюються при розгляді справи по суті, а не при вирішенні питання про забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 01.12.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик