Ухвала

03 січня 2020 року

м. Київ

справа № 554/9183/18

провадження № 61-23226 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Виконавчий комітет Полтавської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Виконавчий комітет Полтавської міської ради,

у якому просив стягнути з відповідача на його користь 12 444,26 грн на відшкодування матеріальної, 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 1 500,00 витрат на проведення автотоварознавчої експертизи, 3 163,65 грн витрат на лікування та 8 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом справи, посилаючись на те, що у зв`язку з невжиттям відповідачем заходів щодо дотримання норм та правил утримання автодоріг, рухаючись 18 грудня

2017 року по вулиці Харківське шосе у м. Полтаві потрапив у вибоїну на дорозі, у результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 12 444,26 грн матеріально збитку.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на підготовку експертного висновку на замовлення позивача у розмірі

750,00 грн.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2 500,00 грн.

Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року

в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1

на відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, 5 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертного дослідження та

в частині стягнення на користь держави судового збору змінено.

Збільшено розмір стягнутих з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 витрат за проведення експертного дослідження - з 750,00 грн

до 1 500 грн та розмір стягнутого з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на користь держави судового збору - з 704,80 грн до 1 409,60 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди

є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у даній справі становить 35 107,91 грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн*100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Прикладів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах (та яких саме норм права) заявником не наведено

і доказів на їх підтвердження не надано. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради подалокасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави

від 08 серпня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 25 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Виконавчий комітет Полтавської міської ради, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник