Номер провадження: 22-ц/813/7868/20
Номер справи місцевого суду: 2-5151/09
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-5151/09

Номер провадження: 22-ц/813/7868/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Драгомерецького М.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт»,

розглянувши у передбаченому ч. ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України порядку заяви ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну апеляційної підсудності справи під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А.В. о 17 годині 36 хвилині 26 червня 2020 року, повний текст рішення складено 06 липня 2020 року,

встановив:

15.02.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського судноремонтного заводу «Україна», в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ директора заводу № 496-к від 25.04.1989 року; 2) поновити його на роботі на Одеському судноремонтному заводі «Україна» на посаді начальника цеху механізації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що звільнення було здійснене з порушенням норм трудового законодавства, з посиланням на скорочення штатів згідно п. 1 ст. 40 КЗПП УРСР. Вказує на те що, в дійсності скорочення штату на заводі не було. Звільнення є незаконним оскільки на його утриманні на той час знаходилося троє неповнолітніх дітей. ОСОБА_1 також просив поновити термін звернення до суду, який було пропущено з поважних причин. Посада начальника цеху на той час була зазначена у списках № 1 і № 2, звільнення з цієї посади підлягало оскарженню лише в порядку підлеглості. Трудова книжка не була йому повернута та залишається на заводі (Т. 1, а. с. 1 - 2).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2007 року (головуюча суддя Ярош С.В.) було відкрите провадження у справі. Призначено попереднє судове засідання (Т. 1, а. с. 24).

15.06.2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну відповідача - Одеського судноремонтного заводу «Україна» на правонаступника - Державне підприємство «Одеський морський порт» (Т. 1, а.с. 29).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.07.2007 року здійснено заміну відповідача на - ДП «Одеський морський торговельний порт» (Т. 1, а. с. 44).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2009 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в діючій на той час редакції), у зв`язку з неявкою позивача у судові засідання (Т. 1, а. с. 70).

26.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2009 року про залишення позову без розгляду. Заява обґрунтована тим, що про існування ухвали суду про залишення позову без розгляду йому стало відомо випадково - лише 24.12.20012 року (Т. 1, а. с. 73 - 74).

У заяві від 01.02.2013 року ОСОБА_1 просив залишити без розгляду його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2009 року про залишення його позову без розгляду (Т. 1, а. с. 83).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.02.2013 року залишено без розгляду вищевказану заяву ОСОБА_1 від 26.12.2012 року про перегляд ухвали від 22.07.2009 року про залишення позовної заяви без розгляду (Т. 1, а. с. 84).

17.05.2013 року ОСОБА_1 повторно подав до суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2009 року про залишення позову без розгляду. Заява обґрунтована тим, що про існування ухвали суду про залишення позову без розгляду йому стало відомо випадково - лише 24.12.20012 року (Т. 1, а. с. 86).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2013 року (головуючий суддя Терьохін С.Є.) скасовано за нововиявленими обставинами ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2009 року про залишення позову без розгляду. Призначено розгляд справи у загальному порядку на 05.07.2013 року (Т. 1, а. с. 112 - 113).

12.07.2013 року ОСОБА_1 надав уточнену позовну заяву, в якій просить: 1) поновити йому термін на судовий захист, який було пропущено з поважних причин; 2) визнати незаконним та скасувати наказ директора заводу від 18.11.1988 року № 1197-к; 3) визнати незаконним та скасувати наказ директора заводу від 25.04.1989 року № 496-к; 4) поновити його на роботі на Одеському судноремонтному заводі «Україна» на посаді начальника цеху судноверфі Одеського морського торговельного порту; 5) стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі - 2 377 897,95 грн.; 6) стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на його користь відшкодування моральнї шкоди у розмірі - 50 000,00 грн..

ОСОБА_1 додатково обґрунтовує свої вимоги тим, що він не мав інформації від відповідача щодо стягнення суми за час вимушеного прогулу за 290 місяців. Водночас зазначив, що з суми стягнення слід відняти - 20 045,46 грн., які він одержав через Охоронно-детективне бюро «Гріф» протягом останнього передпенсійного віку, працюючи на посаді юриста без оригіналу трудової книжки. Вказує, що незаконним звільненням йому була завдана моральна шкода. Протягом наступних років після звільнення у нього залишилися діти на утриманні, він був позбавлений улюбленої роботи у морській сфері (Т. 1, а. с. 117 - 120).

21.05.2014 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначив суму стягнення за вимушений прогул протягом 301 місяця, тобто з 25.04.1989 року по теперішній час, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів до фондів соціального страхування і Пенсійного фонду України, у розмірі - 2 369 957,74 грн. (Т. 2, а. с. 38 - 39).

25.06.2014 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.04.1989 року по 25.06.2014 року (302 місяці), з відрахуванням податків та обов`язкових платежів до фондів соціального страхування і Пенсійного фонду України, в розмірі - 2 377 897,95 грн. (Т. 2, а. с. 82).

27.06.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відмову від позовних вимог в частині стягнення відшкодування моральної шкоди (Т. 2, а. с. 84).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 04.07.2014 року клопотання позивача про залишення без розгляду частини позову було задоволено. Позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди залишено без розгляду (Т. 2, а. с. 95).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2014 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Одеський морський торговельний порт» про визнання наказів незаконними, їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконними накази директора Одеського судноремонтного заводу № 1 № 1197-к від 18.11.1988 року та № 496-к від 25.04.1989 року.

Скасовано накази директора Одеського судноремонтного заводу № 1 № 1197-к від 18.11.1988 року та № 496-к від 25.04.1989 року

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника цеху судноверфі ДП «Одеський морський торговельний порт».

Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі - 2 377 897,95 грн..

Зобов`язано ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки та обов`язкові платежі до фондів соціального страхування та Пенсійного фонду України за 302 місяці, тобто з 25 квітня 1989 року по теперішній час.

Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» судовий збір у сумі - 3 654,00 грн..

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника цеху судноверфі ДП «Одеський морський торговельний порт» та стягнення заробітної плати за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 з посади начальника цеху відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки вказана посада фактично не була ліквідована. Згода на звільнення, надана президіумом профсоюзного комітету є незаконною, оскільки така згода повинна бути надана тільки профсоюзним комітетом. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що строк звернення до суду за захистом трудових прав пропущено ОСОБА_1 з поважних причин. Посада начальника цеху значилася у списках № 1 та № 2, оскарження звільнення з якої передбачалося лише у порядку підлеглості. Тому, позивач був позбавлений судового захисту порушеного права. Крім того, відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає з порушення особистих немайнових прав. Суд також зазначив, що позивач тривалий час перебував під тиском політичного, юридичного та економічного характеру (Т. 2, а. с. 97 - 99.)

14.07.2014 року на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2014 року до суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга ДП «Одеський морський торговельний порт», в якій апелянт просив вищевказане рішення суду скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує на те, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду пройшло більше 17 років. Слухання справи по суті почалося через майже 25 років з дня виникнення спірних правовідносин. Поважні причини пропуску строку звернення до суду відсутні. Позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними. Звільнення відбулося згідно діючого на той час законодавства. На загальних зборах трудового колективу цеху механізації від 08.10.1987 року ОСОБА_1 був обраний начальником вказаного цеху. 17.11.1988 року на загальних зборах трудового колективу цеху механізації було обрано начальником цеху ОСОБА_4 .. На підставі цього рішення загальних зборів трудового колективу цеху було видано наказ № 1197-к від 18.11.1988 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади начальника цеху. ОСОБА_1 неодноразово пропонувалися альтернативні посади, від яких він відмовився. Наказом № 496-к від 25.04.1989 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП УРСР (Т. 2, а. с. 109 - 120).

18.07.2014 року до суду надійшла апеляційна скарга Чорноморського прокурору з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області (далі - Прокурор), в інтересах ДП «Одеський морський торговельний порт», в якій останній просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2014 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Апеляційна скарга прокурора обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказує на те, що фактично слухання справи по суті почалося через майже 25 років з дня виникнення спірних правовідносин. Звільнення ОСОБА_1 відбулося згідно діючого на той час законодавства. 17.11.1988 року були проведені загальні збори трудового колективі цеху механізації, на яких начальником цеху було обрано ОСОБА_4 .. Рішення загальних зборів трудового колективу цеху ОСОБА_1 не оскаржив. На підставі цього рішення загальних зборів трудового колективу цеху було видано наказ № 1197-к від 18.11.1988 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади начальника цеху. ОСОБА_1 неодноразово пропонувалися альтернативні посади, від яких він відмовився. Наказом № 496-к від 25.04.1989 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП УРСР.

ОСОБА_1 був звільнений з роботи 25.04.1989 року, а звернувся до суду 15.02.2007 року, тобто більше ніж через 17 років. Поважні причини пропуску строку звернення до суду відсутні. Суд поновив ОСОБА_1 на роботі на іншій посаді. Всупереч діючому законодавству визначено розмір середньо заробітку за час вимушеного прогулу (Т. 2, а. с. 123 - 133).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2014 року роз`яснено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2014 року. Зазначено, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі начальника цеху, який є рівнозначним структурному підрозділу - цеху механізації колишнього судноремонтного заводу № 1. У разі відсутності вільної посади начальника цеху у складі структурних підрозділів ВСП «Судноверф «Україна», відповідно до ст. ст. 1 - 5-1 КЗпП України запропонувати ОСОБА_1 аналогічні рівнозначні посади інженерно-технічних працівників, відповідно до вищої інженерно-морської освіти Розвацкіна М.Л. (Т. 2, а. с. 149 - 150).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 березня 2015 року, у складі головуючого судді - Артеменка І.А., суддів - Сватаненка В.І., Черевка П.М., відхилено апеляційні скарги ДП «Одеський морський торговельний порт» та Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо незаконності звільнення ОСОБА_1 .. Тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України відповідач зобов`язаний поновити його на попередній роботі.

Суд першої інстанції у рішенні правомірно зазначив, що ОСОБА_1 був позбавлений права на захист свого порушеного права в судовому порядку, оскільки посада начальника цеху значилася у «списку № 1, № 2» та підлягала оскарженню лише в порядку підлеглості. Колегія суддів звернула увагу на те, що підставами неможливості звернення до суду із зазначеним позовом до 2007 року та поновлення своїх прав також був моральний, психологічний та політичний тиск по місцю проживання ОСОБА_1 та його сім`ї. У 90-х роках він боровся за нормальні житлові умови своєї сім`ї, маючи на утриманні 9-річного сина, батька інваліда І групи Великої Вітчизняної війни та брата - інваліда І групи. Крім того, у 2000 році захворіла його донька - ОСОБА_5 , у 2001 році народилися сини-двійнята. Тому, вищезазначені обставини, безсонні ночі, великий об`єм роботи вдома та знаходження в лікувальних закладах, усе це не дозволило ОСОБА_1 своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі.

Викладені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцї норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті (Т. 3, а. с. 58 - 64).

04.03.2015 року ДП «Одеський морський торговельний порт» звернулося з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду від 04.07.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04.03.2015 року (Т. 3, а. с. 166 - 180).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.09.2015 року касаційну скаргу ДП «Одеський морський торговельний порт» задоволено.

Рішення Приморського районного суду від 04.07.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04.03.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 3, а. с. 262 - 264 зворотна сторона).

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що суди попередніх інстанцій встановили, що на момент звільнення ОСОБА_1 посада начальника цеху механізації фактично ліквідована не була. Згода, яка була надана президією профсоюзного комітету на звільнення ОСОБА_1 є незаконною, оскільки в трудовому законодавстві був передбачений лише профспілковий комітет, за погодженням з яким вивільнявся відповідний працівник. Тобто, була порушена процедура звільнення, а тому суди дійшли висновку про порушення трудових прав позивача при звільненні.

Поновлюючи строк на звернення з позовною заявою, суди попередніх інстанцій виходили із того, що підставами неможливості звернення до суду з зазначеним позовом до 2007 року та поновлення своїх прав також був моральний, психологічний та політичний тиск за місцем проживання позивача та його сім`ї.

Однак, погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можливо з огляду на наступне.

Поновлюючи строк на звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди не звернули увагу на те, що в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 166) є акт від 26 квітня 1989 року про те, що 26 квітня 1989 року ОСОБА_1 в присутності начальника відділу кадрів заводу ОСОБА_6 , старшого інспектора ОК ОСОБА_7 , інспектора ОК ОСОБА_8 у відділі кадрів заводу було ознайомлено з наказом № 496-к від 25 квітня 1989 року про його звільнення за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП УРСР. ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книжку, від чого він відмовився, зазначивши: «Моя трудова книжка буде зберігатися у відділі кадрів». При цьому, йому роз`яснено право звернутися до бухгалтерії заводу, де з ним буде проведено повний розрахунок.

Крім того, судами не враховано, що з позовом до суду за захистом свого порушеного права на працю позивач звернувся майже через 18 років (Т. 3, а. с.262 - 264 зворотна сторона).

Після надходження справи до суду першої інстанції, на підставі авторозподілу справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2015 року справа прийнята до провадження судді Загороднюка В.І. та призначена до розгляду (Т. 3, а. с. 268).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2016 року у задоволенні відводу головуючому судді Загороднюку В.І. відмовлено. Прийнято самовідвід головуючого судді Загороднюка В.І.. Справу передано на новий авторозподіл (Т. 3, а. с. 318).

Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Бойчука А.Ю.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2016 року прийнята до провадження судді Бойчука А.Ю. та призначена до розгляду (Т. 4, а. с. 3).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2016 року задоволена заява Струкової К.О. - представника ДП «Одеський морський торговельний порт» про відвід судді Бойчука А.Ю.. Справу передано для подальшого автоматизованого розподілу (Т. 5, а. с. 13).

Справа у порядку автоматизованого розподілу надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. (Т. 5, а. с. 17). Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2016 року суддею Свяченою Ю.Б. взято самовідвід (Т. 5, а. с. 18).

Справа на підставі автоматизованого розподілу надійшла до провадження судді Ільченко Н.А. (Т. 5, а. с. 22). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2016 року справу прийнято до провадження (Т. 5, а. с. 24).

21 лютого 2017 року ОСОБА_1 подав до суду уточнений позов у доповнення до попереднього позову по даній справі, в якому просить: 1) відновити йому строк для звернення з позовом до суду та на підставі ст. 234 КЗпП України вважати пропущений ним з 1989 року до 2007 року строк з поважних причин; 2) визнати незаконним та скасувати наказ директора Одеського судноремонтного заводу від 18.11.1988 року № 1197-к; 3) визнати незаконним та скасувати наказ директора Одеського судноремонтного заводу від 25.04.1989 року № 496-к; 4) достягнути на його користь з ДП «Одеський морський торговельний порт» середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу у сумі (недостягнутій) в розмірі - 330 427,40 грн.; 5) зобов`язати ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки та обов`язкові платежі до державних фондів соціального страхування, Пенсійного фонду України за 311 місяців, тобто з 25.04.1989 року по день фактичного поновлення його на роботі - 10.04.2015 року; 6) стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на його користь відшкодування моральної шкоди у сумі - 2 708 325,30 грн..

ОСОБА_1 додатково обґрунтовує свої вимоги тим, що на початку 90-х років серед одеських суддів пройшов глибокий морально-політичний «розлад», а особливо серед голів судових органів м. Одеси та області, що знайшло відображення у ЗМІ. Зазначає, що йому як представнику міжнародного правозахисту, журналісту та юристу прийшлося вести багаторічну боротьбу, переносити знущання та репресії, а при таких обставинах поважних причин більш ніж достатньо. Вказує, що у відповідача були відповідні порушення щодо виконання рішення суду по даній справі, а саме - його певний час не поновлювали на роботі, виникла недоплата за вимушений прогул, не здійснено відрахування податків та обов`язкових платежів до фондів соціального страхування, виходячи з виплаченої йому за рішенням суду суми. Вказує, що цими діями відповідача з тривалого невиконання рішення суду йому завдана моральна шкода (Т. 5, а. с. 32 - 36).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2017 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ільченко Н.А.. Справу передано для проведення автоматичного пререрозподілу (Т. 5, а. с. 62).

Справа надійшла до провадження судді Нікітіної С.Й. (Т. 5, а. с. 66). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 липня 2017 року задоволено заяву судді Нікітіної С.Й. про самовідвід (Т. 5, а. с. 68).

Справа у порядку автоматизованого розподілу надійшла до провадження судді Тарасова А.В. (Т. 5, а. с. 70). Відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2017 року справу прийнято до його провадження. Призначено розгляд справи на 07.09.2017 року (Т. 5, а. с. 71).

У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Тарасова А.В. справу передано на авторозподіл. Справа надійшла до провадження судді Абухіна Р.Д. (Т. 5, а. с. 143). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 січня 2018 року прийнято самовідвід судді Абухіна Р.Д. без прийняття до провадження. Справу направлено до канцелярії суду для подальшого розподілу (Т. 5, а. с. 144 - 145).

У результаті авторозподілу справа надійшла на розгляд судді Шенцевій О.П. (Т. 5, а. с. 155). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 січня 2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду (Т. 5, а. с. 156).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року прийнято самовідвід судді Шенцевої О.П.. Справу передано для проведення авторозподілу (Т. 5, а. с. 221 - 222).

У результаті здійсненого авторозподілу справа надійшла до провадження судді Бондар В.Я. (Т. 5, а. с. 229). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 червня 2018 року прийнято самовідвід судді Бондар В.Я. без прийняття справи до провадження (Т. 5, а. с. 231 - 232).

У результаті проведенного автоматичного розподілу справа передана судді Науменку А.В. (Т. 6, а. с. 1). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2018 року справа прийнята до провадження. Призначена до розгляду на 15.08.2018 року (Т. 6, а. с. 9 - 10).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні вищезазанчених позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Одеський морський торгівельний порт» про визнання незаконними та їх скасування наказів директора Одеського судоремонтного заводу №1, № 1197-к від 18.11.1988 року та № 496-к від 25.04.1989 року, стягнення з ДП «Одеський морський торговельний порт» середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі - 330 427,40 грн., зобов`язання ДП «Одеський морський торговельний порт» через бухгалтерію порту здійснити відрахування із середньомісячного заробітку начальника цеху податки і обов`язкові платежі на користь державних фондів соціального страхування, Пенсійного фонду України за 311 місяців, тобто з 25.04.1989 року до 10.04.2015 року, тобто до дня фактичного поновлення на роботі, про стягнення з ДП «Одеський морський торговельний порт» моральної шкоди у розмірі - 2 708 325,30 грн., що співмірно розміру коштів, виплачених за вимушений прогул, та відповідає сьогоденним розмірам оплати праці керівництва Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що твердження позивача стосовно невідповідності законодавству його дострокового звільнення з посади начальника цеху на заводі наказом № 1197-к від 18.11.1998 року не знаходить свого підтвердження та у повній мірі спростовуються приписами Законів СРСР та матеріалами справи. ОСОБА_1 законно достроково звільнений з посади начальника цеху саме за рішенням колективу, який обрав іншого керівника. Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням положень ст. 43 КЗпП УРСР. Це порушення об`єктивно не могло бути усунуте у суді під час розгляду справи, у зв`язку з припиненням діяльності заводу на час звернення позивача до суду лише у 2007 році.

Суд першої інстанції також встановив, що позивачем не доведено існування безперервних поважних причин пропуску строку звернення до суду. Тому, в задоволенні позовних вимог про скасування оскаржених наказів та поновлення на роботі необхідно відмовити у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду (Т. 10, а. с. 216 - 242).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та його представника - адвоката Маркарова І.Р., ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 апелянти просять скасувати вищезазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року. Ухвалити новее судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Крім того, у прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 містяться вимоги про визнання неправомірними усіх ухвал судді Науменка А.В., а саме ухвали про відхилення заявленого відводу, про повернення заяв позивачу, про залишення заяв без розгляду, про відмову у витребуванні доказів та про відмову в забезпеченні доказів. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 , апеляційній скарзі ОСОБА_1 апелянти просять також постановити окремі ухвали відносно судді судду першої інстанції ОСОБА_9 , судді апеляційного суду Дрішлюка А.І., які направити для відповідного реагування на адресу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради правосуддя, Генерального прокурора України та Служби безпеки України.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що суд першоїї інстанції ухвалив рішення при невідповідності висноків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: - суддя-доповідач - Дрішлюк А.І.; - судді члени колегії - Громік Р.Д., Драгомерецький М.М. (Т. 10, а. с. 43).

Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 01.09.2020 року суддя-доповідач Дрішлюк А.І. заявив собі самовідвід (Т. 10, а. с. 44 - 45).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2020 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: - суддя-доповідач - Заїкін А.П.; - судді члени колегії - Громік Р.Д., Драгомерецький М.М. (Т. 10, а. с. 46 - 47).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 в частині оскарження ухвал суду першої інстанції залишена без руху. Запропоновано апелянтам конкретизувати дати постановлення ухвал суду першої інстанції, які вони просять визнати неправомірними, в чому полягає їх незаконність та необгрунтованість (Т. 10, а. с. 48 - 48 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника - адвоката Маркарова І.Р., Розовайкіна М.Л. та його представника - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року (Т. 10, а. с. 49 - 49 зворотна сторона).

15.09.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про обов`язковий розгляд справи з повідомленням (викликом) її учасників (Т. 10, а. с. 55 - 56).

До Одеського апеляційного суду 28.09.2020 року надійшла в рукописному вигляді заява ОСОБА_1 (Т. 10, а. с. 114 - 116), а 29.09.2020 року надійшла в надрукованому вигляді (Т. 10, а. с. 117 - 119) заява ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_10 про усунення недоліків апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції. У вказаних заявах зазначено чотирнадцять ухвал суду першої інстанції, дати їх постановлення та в чому полягає їх незаконність та необґрунтованість.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.09.2020 року закінчено підготовку апеляційного розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції. Призначено розгляд справи на 30.10.2020 року о 10 годині 00 хвилин. Визначено викликати у судове засідання учасників справи (Т. 10, а. с. 120 - 120 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.10.2020 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 липня 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів заявникові, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2018 року про відхилення заяви про відвід та передачу заяви про відвід на розгляд іншого судді, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2018 року про відмову у задоволені заяви про відвід, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 10 вересня 2018 року про відхилення заяви про відвід та передачу заяви про відвід на розгляд іншого судді, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2018 року про відмову у задоволенні заяви про відвід, на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2018 року про залишення заяви про відвід без розгляду, на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 листопада 2018 року про відхилення заяви про відвід та передачу заяви про відвід на розгляд іншого судді, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 19 листопада 2018 року про відмову у задоволенні заяви про відвід, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів заявникові, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2018 року про залишення заяви про відвід без розгляду, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 21 грудня 2018 року про повернення заяви про забезпечення доказів заявникові, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2019 року про залишення заяви про відвід без розгляду, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 12 травня 2020 року про залишення заяви про відвід без розгляду та ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2020 року про залишення заяви про відвід без розгляду. Визначено сповістити сторони та осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце судового засідання. Вказаною ухвалою апеляційного суду визначено, що вказана апеляційна скарга прийнята до провадження як заперечення на вищезазначені ухвали суду першої інстанції, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду (Т. 10, а. с. 126 - 127 зворотна сторона).

29.10.2020 року до апеляційного суду надійшла заява ДП «Одеський морський торговельний порт» про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із запровадженням в Україні карантину (Т. 10, а. с. 133 - 134). Розгляд справи було відкладено на 06.11.2020 року. ОСОБА_1 вручено особисто, ДП «Одеський морський торговельний порт» направлено поштою листа про можливу участь у розляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

05.11.2020 року до апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на період, коли спаде хвиля високого інфікування, з метою уникнення загрози для учасників справи. Крім того, у заяві зазначено про відсутність у сторони позивача технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції (Т. 10, а. с. 144 - 147). 05.11.2020 року через електронну пошту, 06.11.2020 року поштою до апеляційного суду надійшла заява ДП «Одеський морський торговельний порт» про відкладення розгляду справи та участь у слідуючому судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку із запровадженням в Україні карантину (Т. 10, а. с. 150 - 153, 158 - 160). Розгляд справи відкладено на 04.12.2020 року на 10 годину 00 хвилин.

06.11.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду задоволено клопотання ДП «Одеський морський торговельний порт» про проведення судового засідання, призначеного на 04.12.2020 року на 10 годину 00 хвилин, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (Т. 10, а. с. 173 - 174 зворотна сторона).

01.12.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшли заяви ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну апеляційної підсудності справи.

У зв`язку з тим, що суддя член колегії - Громік Р.Д. знаходиться на лікарняному, невизначеності терміну знаходження судді Громіка Р.Д. на лікарняному, виходячи з положень ч. 7 ст. 40 ЦПК України щодо негайного вирішення питання про відвід, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: - суддя-доповідач - Заїкін А.П.; - судді члени колегії - Драгомерецький М.М., Князюк О.В..

Ознайомившись із заявами ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну апеляційної підсудності справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого судового засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня коли, заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими Главою1 цього Кодексу.

ЗаявиОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну підсудності справиобґрунтовані тим, що у ОСОБА_1 та його представника існують інші обставини, які викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності усіх суддів Одеського апеляційного суду, зокрема і головуючого судді - Заїкіна А.П., членів судової колегії - Громіка Р.Д. та Драгомерецького М.М., під час розгляду даної справи, а саме: 1) суддями цивільної палати апеляційного суду було допущено багато процесуальних порушень під час розгляду багатьох апеляційних скарг на ухвали головуючого судді у першій інстанції - Науменка А.В.. Жодне умисне порушення судді ОСОБА_9 за весь час розгляду справи з липня 2018 року по липень 2020 року не отримало належної правової оцінки в апеляційному суді. Вказане не могло відбутися без домовленостей як з Одеським апеляційним судом, в особі ОСОБА_11 та голови суду, так і з Верховним Судом. Заявники добре розуміють, що ця замовна справа зайшла вже так далеко, що жоден суддя не зможе ослухатися злочинного наказу знищити ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_1 були подані позови до Одеського апеляційного суду і заступника його голови - Дрішлюка А.І.. Справи розглядаються Миколаївськими судами. Суддя Дрішлюк А.І., усвідомлюючи власну зацікавленість на користь посадових осіб Одеського морського порту, заявив самовідвід за штучно надуманими підставами, щоб не називати справжні факти зловживань суддівською владою; 3) він є потерпілим у кримінальних справах відносно суддів, які займають адміністративні посади в Одеських судах - ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ..

Крім того, посилаючись на вищевказане та наявність низки інших числених обставин, у тому числі й відносно усіх інших суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду, які протягом 2018 - 2020 років брали участь у даній справі, просить спрямувати дану цивільну справу до Верховного Суду для зміни апеляційної підсудності в іншу область України, окрім Миколаївської та Херсонської.

Вищезазначені доводи заявОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід головуючого судді - Заїкіна А.П., судді члена колегії - Драгомерецького М.М. не можуть бути підставою для відводу цих суддів. Враховуючи те, що замість судді Громіка Р.Д., який знаходиться на лікарняному, у встановленому порядку визначено іншого суддю члена колегії, апеляційний суд не надає оцінку доводам заяв про відвід судді Громіка Р.Д..

Згідно тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: 1) забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; 2) суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Щодо доводів заяв про те, що під час розгляду багатьох апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції суддями апеляційного суду не було надано жодної оцінки умисним, як на думку заявників, порушенням судді Науменка А.В., що не могло відбутися без домовленостей з Одеським апеляційним судом, в особі ОСОБА_11 та голови суду, що жоден суддя не зможе ослухатися злочинного наказу знищити ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно загального правила, яке міститься в ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У заявах про відвід суддів не конкретизовано, які рішення суддя Заїкін А.П. та Драгомерецький М.М. приймав по даній справі. З матеріалів справи вбачається, що колегією суддів апеляційного суду Одеської області, у складі головуючого судді - Таварткіладзе О.М., судді члени колегії - Заїкін А.П., Погорєлова С.О., було постановлено ухвалу від 08.10.2018 року про прийняття відмови ОСОБА_1 від апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду від 16.07.2018 року про повернення позивачу заяви про забезпечення доказів (Виділені матеріали, Т. 1, а. с. 80 - 81).

Колегією суддів Одеського апеляційного суду, у складі головуючого судді - Драгомерецького М.М., судді члени колегії - Таварткіладзе О.М., Черевко П.М., було постановлено ухвалу від 20.11.2019 року про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду від 08.09.2019 року про залишення без розгляду заяви про відвід судді (Виділені матеріали, Т. 3, а. с.161 - 164).

Колегією суддів Одеського апеляційного суду, у складі головуючого судді - Дрішлюка А.І., судді члени колегії - Громік Р.Д., Драгомерецький М.М., було постановлено ухвалу від 15.06.2020 року про залишенне без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2020 року про виправлення описки (Виділені матеріали, Т. 3, а. с. 221 - 223).

Як вбачається з вищевказаного судді Заїкін А.П., Драгомерецький М.М. приймали раніше участь у розгляді апеляційних скарг ОСОБА_1 на процесуальні рішення суду першої інстанції, які у двох вищевказаних випадках не підлягали апеляційному оскарженню окремо від рішення суду (Ухвала про повернення позивачу заяви про забезпечення доказів, ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід судді). По вказаним справам дійсні обставини щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи не встановлювалися, а тому юридична оцінка вказаним обставинам апеляційним судом не надавалася.

Таким чином, вищевказані обставини не можуть слугувати підставою для відводу суддів.

Безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відводу, оскільки не відносяться до суддів Заїкіна А.П. і Драгомерецього М.М., є доводи заяв про відвід щодо штучного самовідводу судді Дрішлюка А.І., знаходження ОСОБА_1 у статусі потерпілого у кримінальних справах відносно суддів, які займають адміністративні посади в Одеських судах - Кічмаренка С.М., Науменка А.В., Кравця Ю.І., Дрішлюка А.І..

Безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відводу є посилання заяв про відвід невизначеного кола суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду.

Інших підстав для задоволення заявОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід головуючого судді - Заїкіна А.П., судді члена колегії - Драгомерецького М.М.за матеріалами справи не виявлено.

Виходячи із суб`єктного складу учасників даної справи, не підлягає задоволенню клопотання заявників про направлення даної цивільної справи до Верховного Суду для зміни апеляційної підсудності справи (ч. 1 ст. 26 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 не довели наявність будь-яких обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді-доповідача Заїкіна А.П. та судді члена колегії Драгомерецького М.М. при розгляді даної цивільної справи.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Як вказувалося вище, відвід має бути заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого судового засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня коли, заявник дізнався про таку підставу.

За правилами, передбаченими ч. 1, п. 1. ч. 2, ч. ч. 3, 4 ст. 44 ЦПК України, учасники справи та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема заявлення завідомо безпідставного відводу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 39 ЦПК України, якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 182, ч. 4 ст. 183 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Суд встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог ч. 1 або 2 цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження була отримана ОСОБА_1 - 11.09.2020 року (Т. 10, а. с. 107). Протягом періоду з 18 вересня по 25 вересня 2020 року ОСОБА_14 знайомився з матеріалами справи (Т. 10, а. с. 108 - 112). Заяви про відвід надійшли до апеляційного суду - 01.12.2020 року.

Зі змісту заяв про відвід суддів та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його представнику - ОСОБА_2 станом на перше судове засідання в апеляційному суді (30.10.2020 року) достеменно були відомі обставини, на які вони посилаються у заявах про відвід суддів. Разом з тим, заяви про відвід суддів подані з порушенням встановлених діючим процесуальним законодавством строків.

Як вказано вище, колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність заяв про відвід невизначеному колу суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду, суддям Заїкіну А.П. та Драгомерецькому М.М..

Виходячи з системного аналізу вищевказаних положень ст. ст. 39, 44, 182, 183 ЦПК України, заявлення безпідставного відводу, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявиОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну апеляційної підсудності справи підлягають поверненню без розгляду.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про повернення заяви без розгляду не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 44, 182, 183, 268, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяви ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів і всього складу суддів Одеського апеляційного суду та зміну апеляційної підсудності справи- повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

М.М. Драгомерецький