Справа № 311/2108/20
Провадження № 2/311/772/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Задорожка Д.А..

за участі секретаря судового засідання: Листопад В.І.

представника позивача адвоката Качмар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення страхового відшкодування.

Уточнивши позовні вимоги, співпозивачі вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги Пежо Боксер, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Мелітополь, в межах населеного пункту м. Василівка. В цей же час в районі автозаправного комплексу «Паралель» пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 почав перетин проїжджої частини вказаної автодороги в невстановленому місці, вийшовши на смугу водія зліва направо із-за вантажного автомобіля, що рухався у зустрічному напрямку. Під час руху водій ОСОБА_3 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих травм помер на місці.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Пежо Боксер реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №189188916 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

13 серпня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого, ОСОБА_1 та доньки загиблого, ОСОБА_2 .

Загальна сума страхового відшкодування понесеної моральної шкоди, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складала 50 076,00 грн..

27 січня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» проведено часткову виплату страховоговідшкодування та виплачено по 12 519.00 грн., дружині загиблого ОСОБА_1 тадоньці загиблого - ОСОБА_2 , тобто в загальному розмірі, 25 038,00 грн. страхового відшкодуванняморальної шкоди, що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (50 076,00 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено.

В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилався на наявність провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Позивачі вважали незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, виходячи з наступного.

Постановою про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2019 року у діях пішохода ОСОБА_4 не встановлено умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а визначено лише те, що водій ОСОБА_3 уникнути наїзду на пішохода не зміг.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон), страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що відповідно на час ДТП становив: 12x4173,00 грн. = 50 076,00 грн.

Відтак позивачі звертались до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про відшкодування шкоди в межах встановлених Законом лімітів страхових сум та у визначений термін.

Згідно з ст.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, вказане положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі наїзду на нього двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля.

Крім того, співпозивачі наголошували на тому, що в даному випадку не встановлено того, що шкода завдано внаслідок непереборної силиабо умислупотерпілого.

Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на викладене, позивачі вважали, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 28.01.2020 до 08.09.2020 у розмірі 1 092 грн. 16 коп., інфляційних втрат у розмірі 226 грн. 43 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу в розмірі 231 грн. 52 коп. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 1 550 грн. 11 коп.

На підставі викладеного, співпозивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь по 12 519 гривень 00 копійок в якості страхового відшкодування моральної шкоди, 1 550 гривень 11 коп. в якості пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також 3 500 грн. правничої допомоги кожному з позивачів (а.с. 1-3,55).

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити в задоволені позову з нижченаведених підстав.

Відповідач вказав, що за участю транспортного засобу, автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

З матеріалів постанови про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2019 року встановлено, що 17 червня 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Сімферопіль, в межах населеного пункту м. Василівка. При цьому, водій ОСОБА_3 , у зв`язку із виконанням невідкладного завдання, пов`язаного із рятуванням життя людей, у відповідності до п. 3.1. ПДР України, увімкнув проблисковий маячок синього кольору та спеціальний звуковий сигнал, швидкість руху автомобіля складала не менше ніж 91, 5 км./год.

В цей же час, ОСОБА_5 , як пішохід, почав перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись зліва направо за ходом руху водія ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_5 , діяв в порушення вимог п.п. 4.7, 4.10, 4.13, 4.14 «а», згідно яких, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч (п. 4.7.); перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються (п. 4.10); у разі наближення транспортного засобу з увімкненим проблисковим маячком червоного та (або) синього кольору і (або) спеціальним звуковим сигналом пішоходи повинні утриматися від переходу проїзної частини або негайно залишити її (п. 4.13); пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (п. 4.14 а).

Крім того, пішохід ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість виявити наближення до місця перетину ним проїжджої частини автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, спеціальним звуковим сигналом та утриматись від її переходу, вказаних заходів не прийняв. Натомість ОСОБА_4 вийшов на смугу руху водія ОСОБА_3 із-за невстановленого автомобіля зустрічного напрямку, що обмежував оглядовість в напрямку останнього, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, тим самим не впевнившись у відсутності безпеки для себе та інших учасників дорожнього руху.

Під час руху водій ОСОБА_3 , виявивши небезпечно діючого пішохода, застосував міри екстреного прямолінійного гальмування.

Дії пішохода оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог розділу 4 ПДР України як такі, що суперечать вимогам п.п. 4.7., 4.10., 4.13, 4.14 «а» ПДР України. В даній дорожній ситуації пішохід ОСОБА_4 своїмиодносторонніми діями сам поставив себе в небезпечне для життя положення. Порушеннязазначених вимог ПДР України пішоходом ОСОБА_4 перебувало в прямому причинномузв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. За вказані порушення пішохід ОСОБА_4 мав нести адміністративну відповідальність, однак, зважаючи на те, що в результаті ДТП настала його смерть, матеріали виділенню з кримінального провадження не підлягали.

Цією ж постановою в діях водія ОСОБА_3 встановлено відсутність складукримінального правопорушення, в зв`язку з чим провадження закрите.

Враховуючи грубу необережність потерпілого ОСОБА_4 , яка сприяла виникненню шкоди та порушення ним п.п. 4.7, 4.10, 4.13, 4.14 Правил дорожнього руху, керуючись статтями 1187, 1193 Цивільного кодексу України, пунктом 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю (а.с. 47-49).

В судовому засіданні представник позивачів просив задовольнити вимоги за підставами, викладеними в позовній заяві.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Рух справи та прийняті процесуальні рішення.

30 червня 2020 року позов надійшов до суду (а.с. 1-3).

06 липня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 36).

11 серпня 2020 року судом отримано заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 55).

20 серпня 2020 року отримано відзив на позовну заяву (а.с. 47-49).

11 вересня 2020 року отримано відповідь на відзив 20 серпня 2020 року отримано відзив на позовну заяву (а.с. 69-70).

05 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 88).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 17 червня 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Сімферопіль, в межах населеного пункту м. Василівка. При цьому, водій ОСОБА_3 , у зв`язку із виконанням невідкладного завдання, пов`язаного із рятуванням життя людей, у відповідності до п. 3.1. ПДР України, увімкнув проблисковий маячок синього кольору та спеціальний звуковий сигнал, швидкість руху автомобіля складала не менше ніж 91, 5 км./год.

В цей же час, ОСОБА_5 , як пішохід, почав перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись зліва направо за ходом руху водія ОСОБА_3 та сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №189188916 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

13 серпня 2019 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого, ОСОБА_1 та доньки загиблого, ОСОБА_2 .

Загальна сума страхового відшкодування понесеної моральної шкоди, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складала 50 076,00 грн..

27 січня 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» проведено часткову виплату страховоговідшкодування та виплачено по 12 519.00 грн., дружині загиблого ОСОБА_1 тадоньці загиблого - ОСОБА_2 , тобто в загальному розмірі, 25 038,00 грн. страхового відшкодуванняморальної шкоди, що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди, згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування (50 076,00 грн.). У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено.

В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилався на наявність провини пішохода ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Вказані вище обставини підтверджені свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 (а.с. 5), витягом з ЄРДР (а.с. 6), довідкою про склад сім`ї від 11.07.2019 (а.с. 8), паспортами позивачів, свідоцтвами, якими підтверджено факт родинних відносин між загиблим ОСОБА_4 та позивачами (а.с. 9,10,11,12,13,14,15,16); постановою про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2019 року (а.с. 20-22), інформацією про поліс обов`язкового страхування (а.с. 7), заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 4), відповіддю ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 22 січня 2020 року (а.с. 23) та не оспорено сторонами.

Предметом спору є законність відмови відповідача, як страховика, у виплаті позивачам страхового відшкодування моральної шкоди, внаслідок смерті ОСОБА_4 .

Вирішуючи спір по суті суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті з статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону, страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

З огляду на викладене, ліміт відповідальності страховика за завдану шкоду складав 50 076 грн. (12x4173,00 грн. = 50 076,00 грн.).

Відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що якщо груба необережність потерпілого, сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху».

Суд зазначає, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У вказаній справі не встановлено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_4 або непереборної сили, а тому суд вважає, що існували правові підстави для відшкодування позивачам моральної шкоди з боку страховика.

Одночасно з цим суд зауважує, що згідно з постановою від 26 вересня 2019 року, винесеної слідчим СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, 17 червня 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух автодорогою Харків-Сімферополь, 343 км в напрямку міста Сімферопіль, в межах населеного пункту м. Василівка. При цьому, водій ОСОБА_3 , у зв`язку із виконанням невідкладного завдання, пов`язаного із рятуванням життя людей, у відповідності до п. 3.1. ПДР України, увімкнув проблисковий маячок синього кольору та спеціальний звуковий сигнал, швидкість руху автомобіля складала не менше ніж 91, 5 км./год.

В цей же час, ОСОБА_5 , як пішохід, в районі заправочної станції «Паралель», розташованої по бульвару Центральному, 45 в місті Василівка Запорізької області, почав перетин проїжджої частини вказаної вулиці, рухаючись зліва направо за ходом руху водія ОСОБА_3 .

При цьому, ОСОБА_5 , діяв в порушення вимог п.п. 4.7, 4.10, 4.13, 4.14 «а», згідно яких, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч (п. 4.7.); перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються (п. 4.10); у разі наближення транспортного засобу з увімкненим проблисковим маячком червоного та (або) синього кольору і (або) спеціальним звуковим сигналом пішоходи повинні утриматися від переходу проїзної частини або негайно залишити її (п. 4.13); пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (п. 4.14а).

Крім того, пішохід ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість виявити наближення до місця перетину ним проїжджої частини автомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot Boxer» реєстраційний номер НОМЕР_1 з увімкненим проблисковим маячком синього кольору, спеціальним звуковим сигналом та утриматись від її переходу, вказаних заходів не прийняв. Натомість, ОСОБА_4 на смугу руху водія ОСОБА_3 вийшов із-за невстановленого автомобіля зустрічного напрямку, що обмежував оглядовість в напрямку останнього, не впевнившись у відсутності транспортних засобів, що наближаються, тим самим не впевнившись у відсутності безпеки для себе та інших учасників дорожнього руху.

Під час руху водій ОСОБА_3 , виявивши небезпечно діючого пішохода, застосував міри екстреного прямолінійного гальмування, проте вказаними заходами уникнути наїзду на пішохода не зміг та допустив контакт передньою частиною керованого автомобіля з пішоходом ОСОБА_4 .

Дії пішохода оцінені органом досудового розслідування відповідно до вимог розділу 4 ПДР України як такі, що суперечать вимогам п.п. 4.7., 4.10., 4.13, 4.14 «а» ПДР України. В даній дорожній ситуації пішохід ОСОБА_4 своїмиодносторонніми діями сам поставив себе в небезпечне для життя положення. Порушеннязазначених вимог ПДР України пішоходом ОСОБА_4 перебувало в прямому причинномузв`язку з подією ДТП та наслідками, що настали. За вказані порушення пішохід ОСОБА_4 мав нести адміністративну відповідальність, однак, зважаючи на те, що в результаті ДТП настала його смерть, матеріали виділенню з кримінального провадження не підлягали.

Цією ж постановою в діях водія ОСОБА_3 встановлено відсутність складукримінального правопорушення, в зв`язку з чим провадження закрите.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_4 внаслідок порушення декількох пунктів правил дорожнього руху, була допущена груба необережність, яка сприяла виникненню шкоди, що відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, а тому дії відповідача, яким розмір страхового відшкодування зменшено наполовину у зв`язку з грубою необережністю ОСОБА_4 , є правомірними.

В зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Правові підстави для стягнення понесених позивачами судових витрат, відсутні в зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.2,4,5,12,13,265-268, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А.Задорожко