КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 758/16979/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року , ухвалене у складі судді Васильченка О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3% річних, пені та інфляційного збільшення боргу,

встановив:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 3% річних, пені та інфляційного збільшення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.01.2018 року о 17 год. 55 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на вул. Скляренка, 4, керуючи автомобілем Audi д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В судовому порядку ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні вищевказаного ДТП. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Позивач, будучи власником автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, позивачу було відмовлено з підстав того, що ОСОБА_1 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Audi д.н.з. НОМЕР_1 .

З такою відмовою позивач не погоджується та просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» : вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без ПДВ - 81 397 грн. 29 коп.; інфляційні втрати - 9571 грн. 29 коп.; пеню - 28 638 грн. 36 коп., 3% річних - 4302 грн., а всього - 123 908 грн. 94 коп.

З ОСОБА_1 просив стягнути 41 339 грн. 15 коп. - різницю між загальною вартістю відновлювального ремонту ( 132 298 грн. 15 коп.) та вартістю матеріального збитку з урахуванням зносу ( 92 459 грн.), а також витрати на проведення звіту з визначення вартості матеріального збитку в сумі 1500 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 81 397 грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 4302 грн., пеню у розмірі 28 638 грн. 36 коп., інфляційні втрати у розмірі 9571 грн. 29 коп., що разом складає 123 908 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 39 839 грн. 15 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення відшкодування з ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в цій частині.

Вказує, що згідно зі звітом № 08/18 від 26 лютого 2018 року, складеного спеціалістом ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та ПДВ становить 92 459 грн., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу без ПДВ становить 81397 грн. 29 коп., вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 132 298 грн. 15 коп. Однак, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його фактичних витрат щодо відновлення транспортного засобу.

З урахуванням зазначеного, позивач не має права вимагати відшкодування вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, розрахованого згідно зі звітом № 08/18 від 26 лютого 2018 року. Отже рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 різниці між сумою матеріальної шкоди та вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Вказує, що позивач має право виключно на відшкодування реальних збитків, а не тих, що в майбутньому, можливо він може понести, якщо відновить свій транспортний засіб на спеціалізованій або іншій СТО. Вважає, що фактичні витрати на відновлення транспортного засобу мають бути підтверджені належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - Капля А.С. , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_1 2500 грн. у відшкодування судових витрат, які позивач поніс на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді.

Посилається на те, що до позовної заяви надано звіт №081/18 від 26.02.2018 року (висновок спеціаліста) про оцінку вартості реальних збитків, проведеного спеціалістом на підставі спеціальних знань, із застосуванням положень відповідних нормативних актів, спеціальних програм для здійснення калькуляції вартості відновлювального ремонту тощо. Стверджує, що законом не вимагається надавати докази понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля - акт виконаних робіт, закон передбачає надавати звіт про оцінку майна, тому заперечення відповідача ОСОБА_1 в цій частині хибні. Крім того, твердження скаржника, що останній не повинен відшкодовувати різницю між сумою матеріальної шкоди та вартістю відновлювального без урахування зносу деталей спростовується практикою Верховного Суду, в постановах якого чітко встановлено, що винуватець ДТП повинен відшкодовувати різницю між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що відповідач не надав до суду доказів того, що ОСОБА_1 керував забезпеченим автомобілем неправомірно, а відтак, ДТП, що сталось, є страховим випадком. За таких обставин суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 81397 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, оскільки грошове зобов`язання щодо виплати суми страхового відшкодування було прострочене, позивач правомірно просив суд стягнути на його користь вищевказані грошові суми. Тому суд першої інстанції вбачав доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» суми відшкодування з врахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені на загальну суму 123 908 грн. 94 коп.

Враховуючи, що згідно зі звітом № 081-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику т/з Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 від 26.02.2018 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту складає 132 298 грн. 15 коп., а зі страхової компанії підлягає стягненню 81 397 грн. ( вартість матеріального збитку з урахуванням зносу деталей, без ПДВ), різниця підлягає стягненню з особи, винної у скоєнні ДТП, тобто з ОСОБА_1 у розмірі 39 839 грн. 15 коп. В розрахунок не приймається розмір ПДВ.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише відповідачем ОСОБА_1 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 39 839 грн. 15 коп., а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду не переглядається.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 39839 грн. 15 коп., відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 28.01.2018 року, о 17 год. 55 хв. ОСОБА_1 в м. Києві на вул. Скляренка, 4, керуючи транспортним засобом Audi д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2018 року винним у скоєнні вищевказаного ДТП було визнано ОСОБА_1 (а.с. 24)

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_2 (а.с. 11)

Відповідно до полісу № АК/3814159 цивільно-правова відповідальність щодо автомобіля Audi д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». (а.с. 77)

Згідно вказаного полісу страхова сума складає 100 000 грн. щодо заподіяння шкоди майну; франшиза - 1000 грн.

14.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. (а.с. 22)

Листом від 14.03.2018 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що спірна ДТП не вбачається страховою компанією як страховий випадок. Така відмова обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , будучи водієм застрахованого т/з Audi д.н.з. НОМЕР_1 , не був законним володільцем та правомірним користувачем цього автомобіля. (а.с. 23)

Як вбачається зі звіту № 081-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 від 26.02.2018 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 132 298 грн. 15 коп., вартість матеріального збитку - 92459 грн. (з ПДВ), та 81 397 грн. 29 коп. (без урахування ПДВ) (а.с. 32)

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Судом встановлено, що відповідно до звіту № 081-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_2 від 26.02.2018 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача складає 132 298 грн. 15 коп., вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних складових) - 92 459 грн. (з ПДВ), та 81 397 грн. 29 коп. (без урахування ПДВ).

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже, встановивши, що сума відшкодування у розмірі 81 397 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних складових, без ПДВ), що підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», є недостатньою для покриття реальної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу різниці між загальною вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу замінюваних складових, з ПДВ, а саме : 132 298 грн. 15 коп. - 92 459 грн. = 39 839 грн. 15 коп.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та розміром матеріальної шкоди не ґрунтується на нормах чинного законодавства, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка стягнута зі страховика.

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналогічні правові висновки було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження його фактичних витрат, щодо відновлення транспортного засобу суперечать положенням статті 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір заподіяних відповідачем збитків підтверджується звітом № 081-18 про розмір вартості матеріального збитку від 26.02.2018 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц та у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених до нього позовних вимог, оскільки відсутні докази проведення ремонтних робіт автомобіля та докази їх оплати, є помилковими, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам цієї справи. Позивачем заявлено вимоги, зокрема до ОСОБА_1 , про відшкодування заподіяної ним шкоди (збитків), до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила, так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 132 298 грн. 15 коп., а відповідачем не спростовано заявлений позивачем розмір шкоди будь-якими іншими належними доказами.

За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін.

Враховуючи, що звіт № 081-18 про розмір вартості матеріального збитку від 26.02.2018 року, складений ФОП ОСОБА_3 відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами), то доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводів та доказів щодо спростування вказаного звіту № 081-18 матеріали справи та апеляційна скарга відповідача не містять.

Враховуючи, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача, є недостатньою для покриття реальної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди (витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу) та стягнутим страховим відшкодуванням, суми ПДВ, і стягнення зазначеної різниці з відповідача ОСОБА_1 .

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих сторонами письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Капля А.С. просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу, які він поніс у суді апеляційної інстанції у розмірі 2500 грн.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Капля А.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6115/10 від 07 липня 2017 року, видане Радою адвокатів Київської області на підставі рішення № 51 від 7 липня 2017 року) як представника ОСОБА_2 підтверджується ордером серії № 1063854 від 22.10.2020 року.

Представництво інтересів ОСОБА_2 здійснювалось адвокатом Капля А.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року та додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 4 за договором про надання правової допомоги від 10.09.2018 року, складеним 23.10.2020 року, виконавець надав, а замовник прийняв ряд юридичних послуг (рахунок від 23.10.2020 р.), щодо підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Вартість послуг виконавця за цим актом та відповідно до розрахунку фактичних витрат складає 2500 грн.

Оплата наданих послуг підтверджується квитанцією № 4 від 23 жовтня 2020 року на загальну суму 2500 грн.

Отже, з матеріалів справи, зокрема, з договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 10.09.2018 року та акта приймання-приймання наданих послуг № 4, вбачається, що розмір гонорару в розмірі 2500 грн., заявлений на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, тому відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.