Справа № 510/863/20
Провадження 2/510/830/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18.11.2020 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будучи належним чином сповіщені в порядку ст. 128 ЦПК України, у призначені судові засідання не явились, про причини неявки суд не сповістили, заперечень, клопотання про розгляд справи без їх участі, до суду не надходило.

Позивач ОСОБА_4 та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку із цими обставинами та керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспортів сторін та і/н; копія договору купівлі продажу від 06.11.2018р.; копія акту прийому передачі від 06.11.2018р.; копія договору купівлі продажу від 27.01.1997р.; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; копія перекладу з італійської мови на українську витягу з актового запису про смерть ОСОБА_5 ; копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.07.2007р.; копія будинкової книги; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів, зазначивши, що користується квартирою АДРЕСА_1 протягом двох років. Зазначена квартира належала ОСОБА_7 , на підставі договору купівлі продажу від 27.01.1997 р. Власниця квартири ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на зазначене нерухоме майно. Померла заповіт не залишила, тому спадкоємство здійснювалось за законом. Відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги після її смерті, які прийняли спадщину шляхом проживання на день смерті із ОСОБА_5 , оскільки вони забрали матір до себе до Італії.

У листопаді 2011 р. відповідачі приїхали до м. Рені та між ними та позивачем, була досягнута домовленість про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 . 06.11.2018 р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивача, відповідачі, вказали, що вони не можуть це зробити, так як вони хоч і є власниками квартири, які вони успадкували після смерті матері ОСОБА_5 , однак вони юридично не завершили оформлення спадщини, тому поки вони не можуть переоформити будинок. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі питання щодо оформлення документів вирішені.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу квартири, відповідачі (продавці) не мали на це право, оскільки не були власниками нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У відповідності до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися, щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивачі по справі (покупці) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 06.11.2018 р. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж квартири, вона не знала про існування тих обставин, що відповідачі (продавці) за договором купівлі-продажу, не мали права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки не є власниками квартири. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачем права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупець передала продавцям обумовлену суму, продавці передали покупцям ключі та нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 06.11.2018 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо права володіння спірним будинком (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на квартиру за позивачем як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 06.11.2018 р., згідно якого відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 продали, а позивач ОСОБА_1 купила зазначене нерухоме майно - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 30,60 кв.м., допоміжною площею 21,10 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду, а також в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І.Д. Бошков