Провадження № 2/686/3239/20
03 грудня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Палінчака О.М.
при секретарі Антосєві В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Новомосковський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
07 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Новомосковський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Позов обґрунтований тим, що 01.04.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу ПП «Дживальдіс» (роботодавець позивача) надійшла постанова старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Адаменко М.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2020 року, з якої позивач дізнався про існування виконавчого провадження № 53984691 від 23.05.2017 року.
14.09.2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис та № 3874 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 55 690 грн. 70 коп. Після чого, 23.05.2017 року на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про примусове виконання напису нотаріуса, постановою старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Адаменко М.М., відкрито виконавче провадження ВП № 53984691, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 55 690 грн. 70 коп.
Однак, позивач вказує, що зазначений виконавчий напис № 3874 від 14.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Завалієв А.А., є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» відсутні будь які цивільно-правові відносини, в тому числі і кредитні, а спірний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог закону, оскільки заборгованість не є безспірною: відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, стягувач повинен надати нотаріусу засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яку не надав, а також, виконавчий напис повинен бути вчинений на оригіналі кредитного договору, що підтверджує безспірну заборгованість, який стягувач нотаріусу також не надав.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 14.09.2016 року, зареєстрований в реєстрі під № 3874, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 55 690 грн. 70 коп.
08 травня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
15 червня 2020 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, вказавши, що 25.06.2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором з боку ОСОБА_1 , утворилася заборгованість, на підставі чого Банк звернувся за захистом свого порушеного права шляхом учинення виконавчого напису на договорі. Відповідно до п.2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачу на його адресу, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу по усунення порушення за договором.
Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав.
Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився, у відповідності до вимог ст. 280 ч.1, 2 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подав, подав відзив на позов.
Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.
Представник третьої особи - Новомосковського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не подав.
Тому суд за згодою представника позивача та на підставі ст. 223 ч. 4 ЦПК України вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановилено, що 12.07.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого у свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNXRRX99401469, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 3 195 грн. 60 коп. на строк 9 місяців з 12.07.2007 року по 12.04.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 78 грн. 29 коп.
Відповідно до письмової вимоги від 01.08.2016 року за вих. № 77CDRLFZ0OHQ9 АТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 як позичальника про необхідність повернення кредиту за кредитним договором від 12.07.2007 року за № DNXRRX99401469 в п`ятиденний строк з дня отримання вказаної вимоги.
Приватним нотаріусом ЧМНО Завалієвим А.А. 14.09.2016 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 3874, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року в розмірі 55 690 грн. 70 коп., з яких: 3 195 грн. 60 коп. заборгованість за тілом кредиту, 17 865 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками, 626 грн. 32 коп. заборгованість по комісії, 30 875 грн. 08 коп. заборгованість по пені, 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 2 628 грн. 13 коп. штраф (відсоток від суми заборгованості). Строк, за який проводиться стягнення за вказаним виконавчим написом, визначено з 12.07.2007 року до 27.07.2016 року.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до змісту статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.
Щодо строку вчинення виконавчого напису нотаріусом
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
У справі встановлено, що кредитний договір № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року було укладено на строк 9 місяців, тобто до 12.04.2008 року включно, отже, саме з 13.04.2008 року (а не з дня направлення вимоги боржнику 01.08.2016 року) у Банку виникло право вимоги до ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості, тобто на час вчинення виконавчого напису нотаріусом трирічний строк з дня виникнення права вимоги сплив.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) відступила від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17, щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема про те, що ця норма не обмежується трирічним строком нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо безспірності заборгованості
Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» містить певну умову вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо, зокрема, подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.
Суд, оцінивши наданні сторонами докази, дійшов висновку про те, що у даній справі заборгованість за виконавчим написом не є безспірною.
Як випливає з матеріалів справи, 17.08.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса ЧМНО Завалієва А.А. з заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року, укладеному між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю заборгованості боржника перед Банком.
Згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції, яка діяла на час вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Проте, у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.08.2016 року, поданій нотаріусу, у додатках зазначено «Кредитний договір /копія/», також з-поміж документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис 14.09.2016 року за реєстровим № 3874, надісланих приватним нотаріусом Завалієвим А.А. на запит суду, відсутня копія кредитного договору № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року, а наявні копії лише анкети позичальника ОСОБА_1 та заяви позичальника № DNXRRX99401469.
У заяві позичальника № DNXRRX99401469 зазначено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір. Проте, відповідачем ні нотаріусу, ні суду не було надано Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифів, що свідчить про відсутність підтвердження існування самого кредитного договору.
Також, у заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» від 17.08.2016 року, поданій нотаріусу, у додатках зазначено «засвідчена виписка з особового рахунку боржника /копія/ - 2 екземпляри», проте з-поміж документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис 14.09.2016 року за реєстровим № 3874, надісланих приватним нотаріусом Завалієвим А.А. на запит суду, є лише розрахунок заборгованості за договором № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року без зазначення термінів погашення заборгованості, що не може розцінюватись судом як виписка з рахунку боржника.
Суд критично оцінює відзив представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки у ньому зазначаються відомості про договір від 25.06.2007 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 , згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 11 900 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто, відзив не стосується даної справи, в якій предметом розгляду є вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № DNXRRX99401469 від 12.07.2007 року.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та обґрунтованими, в судовому засіданні встановлено, що виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 14.09.2016 року за № 3874 було вчинено після спливу трирічного терміну з дня виникнення права вимоги, а документи, які були подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису не підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 18, 257, 258, ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 280 ЦПК України, суд, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2020 року.
Суддя: О.М. Палінчак