Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 591/2170/19

провадження № 61-13446св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сумський державний університет,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чеботарьов Олександр Петрович, на рішення Зарічного районного суду міста Суми від 22 травня 2020 року у складі судді Клименко А. Я. та постанову Сумського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумського державного університету про визнання права проходити навчання за рахунок коштів державного бюджету.

Позовна заява мотивована тим, що позивачем були подані документи для прийому на кафедру військової підготовки Сумського державного університету для проходження військової підготовки за програмою офіцерів запасу за контрактом у 2018 році за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету.

За результатами успішно пройдених вступних випробувань та згідно з рейтинговим списком його рекомендовано приймальною комісією для зарахування на навчання на кафедру військової підготовки Сумського державного університету у 2018-2020 навчальних роках.

Проте, його зараховано на навчання за рахунок коштів фізичних осіб.

Позивач зазначав, що він має освітній ступінь спеціаліста, придатний до військової служби за станом здоров`я, пройшов професійно-психологічний відбір, має прохідний бал за результатами тестування, визнаний таким, що успішно пройшов вступні випробування, згідно з рейтинговим списком рекомендований приймальною комісією для зарахування на навчання на кафедру військової підготовки Сумського державного університету за державним замовленням, тому підлягає зарахуванню на навчання за рахунок коштів державного бюджету.

Підставою для не зарахування Сумським державним університетом ОСОБА_1 на навчання за рахунок коштів державного бюджету стало те, що на час проходження вступних випробувань йому виповнилося 53 роки, що ставить під сумнів в подальшому отримання військового звання молодшого лейтенанта запасу, оскільки його буде виключено з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування у запасі.

Позивач зазначає, що Сумський державний університет безпідставно не зарахував його на навчання за рахунок коштів державного бюджету, оскільки нормами матеріального права не передбачені вікові обмеження для зарахування осіб на навчання за рахунок коштів державного бюджету для проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки за державним замовленням.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати за ним право проходити навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання Збройних Сил України та інших військових формувань на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язковою умовою для проходження військової підготовки (навчання) за державним замовленням за кошти державного бюджету є укладення контракту між громадянином, який проходить таку військову підготовку (навчання), та Міністерством оборони України щодо зобов`язань про проходження військової служби у Збройних Силах України (далі - ЗСУ) на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання.

Оскільки Міністерством оборони України контракт з ОСОБА_1 не укладався, тому відсутні підстави для проходження останнім військової підготовки (навчання) за кошти державного бюджету.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського Апеляційного суду від 06 серпня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що право позивача на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за державним замовленням за рахунок державного бюджету Сумським державним університетом визнано, проте позивачем не укладено контракт про проходження військової служби у ЗСУ після отримання первинного військового звання офіцера запасу та закінчення закладу вищої освіти.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє адвокат Чеботарьов О. П., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суди попередніх інстанцій помилково вважали, що відсутні підстави для навчання позивача за державним замовленням за кошти державного бюджету, оскільки він відповідає всім критеріям для зарахування його на навчання за таким напрямом, будь-які обмеження для цього відсутні, в тому числі і вікові.

Відсутність підписаного контракту з Міністерством оборони України про проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання не є підставою для не зарахування Сумським державним університетом ОСОБА_1 на навчання за державним замовленням за кошти державного бюджету.

Зазначений вище контракт укладається з громадянином, якого зараховано для проходження військової підготовки, протягом двох тижнів з дня зарахування абітурієнта на навчання за рахунок бюджетних коштів.

Оскільки такий наказ Сумським державним університетом не видавався, тому у позивача не виникло право на підписання контракту з Міністерством оборони України.

Крім того, під час розгляду справи відповідач не заперечував, що підставою для не зарахування позивача на навчання за рахунок бюджетних коштів слугували вікові обмеження.

Доводи інших учасників справи

Сумський державний університет подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

19 жовтня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 листопада 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з додатком до «Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року № 48, Сумський державний університет включений до переліку закладів вищої освіти, на базі яких проводиться військова підготовка.

Наказом Сумського державного університету від 11 січня 2018 року № 0033-І оголошено конкурсний відбір на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за контрактом на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету у 2018 році та затверджено Правила прийому громадян України на навчання.

10 травня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про зарахування кандидатом на участь в конкурсному відборі для вступу на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету у 2018 році за кошти фізичних осіб (державного бюджету), до якої були додані всі необхідні для зарахування документи.

Згідно з витягом з відомості проведення конкурсного відбору з громадянами України для проходження військової підготовки на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету ОСОБА_1 успішно пройшов вступні випробування, здав залік з фізичної підготовки, пройшов професійно-психологічний відбір, за висновком медичної комісії визнаний придатним, та рекомендований на зарахування на навчання за кошти державного бюджету.

Протоколом № 2 засідання відбіркової комісії по відбору кандидатів із числа громадян України для проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету від 23 липня 2018 року затверджено рейтинговий список громадян України, які рекомендуються на зарахування на кафедру військової підготовки для навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за підсумками вступних випробувань 2018 року.

Наказом Сумського державного університету від 06 серпня 2018 року № 1418-ІІ ОСОБА_1 зараховано на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу.

ОСОБА_1 зарахований на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за кошти фізичних осіб та йому запропоновано укласти з Сумським державним університетом контракт про військову підготовку за кошти фізичних осіб.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону (стаття 65 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що підготовка громадян України до військової служби включає, в тому числі, і військову підготовку у закладах вищої освіти за програмою підготовки офіцерів запасу.

Військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. Військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на добровільних засадах проходять громадяни України, які мають або здобувають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 лютого 2012 року № 48 (далі - Порядок № 48), військова підготовка проводиться за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання Збройних Сил та інших військових формувань.

Пунктом 9 Порядку № 48 передбачено, що зарахування громадян для проходження військової підготовки здійснюється за результатами конкурсного відбору та медичного огляду.

Те ж саме визначено і пунктом 1 розділу ІІ Інструкції про організацію військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу, затвердженої спільним наказом Міністерства оборони України і Міністерства освіти і науки України від 14 грудня 2015 року № 719/1289 (далі - Інструкція № 719/1289).

Зарахування громадян для проходження військової підготовки здійснюється наказом ректора закладу вищої освіти, на базі військового навчального підрозділу якого проводиться військова підготовка, або керівника вищого військового навчального закладу (пункт 10 Порядку № 48 та пункт 17 розділу ІІ Інструкції № 719/1289).

Відповідно до пункту 9 Порядку № 48 між громадянином, який зарахований для проходження військової підготовки, та ректором закладу вищої освіти, на базі військового навчального підрозділу якого проводиться військова підготовка, або керівником вищого військового навчального закладу протягом одного місяця з дня зарахування укладається контракт про військову підготовку громадянина. Предметом такого контракту є освітня діяльність зазначених закладів щодо проведення військової підготовки громадянина за відповідною військово-обліковою спеціальністю. Крім того, контрактом про військову підготовку громадянина визначаються права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, строк дії контракту та інші умови військової підготовки громадянина.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІ Інструкції № 719/1289 протягом одного місяця з дня зарахування між громадянином, якого зараховано для проходження військової підготовки, та ректором закладу вищої освіти (керівником вищого військового навчального закладу), на базі якого проводиться військова підготовка, укладається відповідний контракт про військову підготовку громадянина, а для тих, хто виявив бажання проходити військову підготовку за кошти державного бюджету,- також контракт із Міністерством оборони України (іншим військовим формуванням) щодо проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання.

Виходячи зі змісту наведених норм права слід дійти висновку, що в разі успішного проходження конкурсного відбору та проходження медичного огляду, громадянин зараховується для проходження військової підготовки (навчання), що оформлюється наказом ректора закладу вищої освіти.

Після зарахування для проходження військової підготовки ректором закладу вищої освіти укладається контракт з громадянином про військову підготовку громадянина, а в разі проходження військової підготовки за кошти державного бюджету - з громадянином укладається ще й контракт із Міністерством оборони України (іншим військовим формуванням) щодо проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання.

Судами установлено, що наказом Сумського державного університету від 06 серпня 2018 року № 1418-ІІ ОСОБА_1 зараховано на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу.

Проте, Сумським державним університетом не видавався наказ про зарахування ОСОБА_1 на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за кошти державного бюджету.

Тому у ОСОБА_1 не виникло право на укладення контракту із Міністерством оборони України щодо проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання.

Разом з тим, ОСОБА_1 не заперечував проти укладення такого контракту, що підтверджується наявним у матеріалах справи контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, сторонами якого є Міністерство оборони України та ОСОБА_1 (а. с. 35-36).

Проте, вказаний контракт підписаний лише ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, висновок судів першої та апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з неукладенням контракту із Міністерством оборони України є передчасним.

Також не можна погодитися і з висновком судів попередніх інстанцій про те, що у разі зарахування позивача на навчання за кошти державного бюджету він не відповідатиме вимогам до кандидатів для прийняття у подальшому на військову службу за контрактом, зокрема, за віком з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частинами першою, другою, третьою, п`ятою, десятою, одинадцятою статті 11 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів.

Військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на добровільних засадах проходять громадяни України, які мають або здобувають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.

Порядок проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу визначається Кабінетом Міністрів України за поданням Міністерства оборони України, погодженим з центральним органом виконавчої влади в галузі освіти і науки.

Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу.

Під час навчальних зборів (стажування), передбачених програмами підготовки офіцерів запасу, на громадян України, які проходять таку підготовку, поширюються права та обов`язки, встановлені актами законодавства для військовозобов`язаних, призваних на збори.

Контроль за організацією військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу здійснює Міністерство оборони України.

Абзацом 1 пункту 2, абзацами 1, 2 пункту 4 Порядку № 48 передбачено, що військову підготовку на добровільних засадах проходять громадяни України, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями. Військова підготовка проводиться за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання Збройних Сил та інших військових формувань, для надання фізичним особам платних послуг у галузі вищої освіти, пов`язаних з військовою підготовкою, для забезпечення реалізації права таких осіб на рівні можливості у виборі професії шляхом здобуття додаткових знань, умінь і навичок, необхідних для належного виконання військового обов`язку в запасі у мирний час, обов`язків військової служби у воєнний час та для майбутньої професійної діяльності.

Військову підготовку за програмою підготовки офіцерів запасу на добровільних засадах проходять громадяни, які мають або здобувають ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями (абз 1 пункту 2 розділу І Інструкції № 719/1289).

У пункті 4 розділу І Інструкції № 719/1289 зазначено, що громадяни проходять військову підготовку за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання Збройних Сил України та інших військових формувань, або за рахунок коштів, які надходять від фізичних осіб як плата за послуги у галузі вищої освіти, пов`язані з військовою підготовкою (за контрактом). За рахунок коштів державного бюджету проходять військову підготовку громадяни, які мають вищий рейтинг за результатами конкурсного відбору та уклали відповідний контракт з Міністерством оборони України щодо зобов`язань про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України після отримання первинного військового звання офіцера запасу та закінчення закладу вищої освіти.

Згідно з пунктом 16 розділу 2 Інструкції № 719/1289 у графі 10 відомості на кожного громадянина з числа кандидатів для проходження військової підготовки зазначається один з таких висновків: рекомендувати до зарахування; не рекомендувати до зарахування.

За результатами конкурсного відбору за кожною військово-обліковою спеціальністю окремо складається рейтинговий список. Список затверджується на засіданні відбіркової комісії, про що складається відповідний протокол.

Відбіркова комісія розробляє проект наказу ректора закладу вищої освіти (керівника вищого військового навчального закладу) про зарахування громадян для проходження військової підготовки.

Для проходження військової підготовки за кошти державного бюджету до проекту наказу ректора закладу вищої освіти (керівника вищого військового навчального закладу) насамперед включаються громадяни, яких рекомендовано відбірковою комісією до зарахування та які: відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належать до членів сімей ветеранів війни, у тому числі і учасників бойових дій, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на Сході України (Операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах Антитерористичної операції на Сході України (Операції об`єднаних сил), а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на Сході України (Операції об`єднаних сил) в районах її проведення у порядку, установленому законодавством; відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають таке право під час вступу до закладу вищої освіти (вищого військового навчального закладу); прийняли рішення щодо укладання контракту про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу після завершення навчання згідно з пунктом 4 розділу I цієї Інструкції; мають таке право в інших випадках, передбачених законодавством.

Решту громадян до проекту наказу включають відповідно до рейтингового списку.

Зарахування громадян на навчання за програмою підготовки офіцерів запасу здійснюється наказом ректора закладу вищої освіти (керівника вищого військового навчального закладу) на підставі протоколу засідання відбіркової комісії.

Виходячи з аналізу положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку№ 48 іІнструкції № 719/1289 слід дійти висновку, що вікові обмеження для зарахування осіб для проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету за рахунок державного бюджету відсутні.

Крім того, відповідно до статті 6 Закону України «Про освіту», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, засадами державної політики у сфері освіти та принципами освітньої діяльності є, в тому числі, і формування поваги до прав і свобод людини, нетерпимості до приниження її честі та гідності, фізичного або психічного насильства, а також до дискримінації за будь-якими ознаками.

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, коли внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 07 липня 2004 року у справі № 14-рп/2004, вказав на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію.

Статтею 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» встановлено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, зокрема зазначав, що на час проходження вступних випробувань позивачу виповнилося 53 роки, що є перешкодою для зарахування його для проходження підготовки (навчання) за рахунок коштів державного бюджету.

Крім того, суди взяли до уваги роз`яснення Головного управління Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 08 січня 2019 року № 321/165, згідно з яким основною умовою підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу за кошти державного бюджету є обов`язкове залучення їх на військову службу та укладання контракту на проходження військової служби терміном від двох до п`яти років. Оскільки ОСОБА_1 виповнилося 53 роки, термін військової підготовки два роки, то у разі зарахування його для проходження підготовки (навчання) за кошти державного бюджету, він не відповідатиме вимогам до кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом (а. с. 63).

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що є безпідставним посилання судів на роз`яснення Головного управління Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України від 08 січня 2019 року № 321/165, оскільки воно є відповіддю на запит, направлений виконуючим обов`язки начальника кафедри військової підготовки (голови приймальної комісії) Сумського державного університету Ляпою М. М., та не є нормативно-правовим актом на підставі якого здійснюється цивільне судочинство.

Отже, не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі як неукладення контракту з Міністерством оборони України, оскільки зарахування для проходження підготовки передує укладенню контракту, так і та обставина, що на момент закінчення військової підготовки ОСОБА_1 може досягнути граничного віку перебування на військовій службі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він є учасником бойових дій, оскільки брав участь в антитерористичній операції (Операції об`єднаних сил) в районах її проведення.

Слід зазначити, що під час розгляду справи, Законом України № 205-IX від 17 жовтня 2019 року та Законом України № 680-IX від 04 червня 2020 року внесено зміни до статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частину першу цієї статті доповнено пунктом 7, в якому зазначено, що граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб: рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - до 60 років; вищого офіцерського складу - до 65 років.

Частиною другою статті 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, на їх прохання можуть бути залишені на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій щодо неможливості у майбутньому укладення контракту з ОСОБА_1 не відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно до вимог статті 81 ЦПК України.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 доведено порушення його прав та законних інтересів у зв`язку із відмовою відповідача у проходженні військової підготовки за рахунок державного бюджету.

Ураховуючи предмет спору у цій справі, позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту його порушеного права, яким він безумовно володіє, а саме права на проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу за рахунок державного бюджету.

Наостанок, колегія суддів зазначає, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний з принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з точки зору тлумачення їх у світлі практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право особи повинне відповідати критеріям правомірного втручання в це право у розумінні Конвенції.

З огляду на обставини цієї справи таке обмеження права позивача було не пропорційним легітимній меті.

Отже, фактичні обставини у справі встановлено, проте суди неправильно застосували норми права, що є підставою для скасування судових рішень та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

Пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Порядок сплати, розмір судового збору визначається Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи учасники бойових дій.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, тому він звільнений від сплати судового збору, як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і при апеляційному та касаційному переглядах справи.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то з Сумського державного університету на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 711,20 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК Українисуд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чеботарьов Олександр Петрович, задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду міста Суми від 22 травня 2020 року та постанову Сумського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сумського державного університету про визнання права проходити навчання за рахунок коштів державного бюджету задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право проходити навчання за програмою підготовки офіцерів запасу за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на утримання Збройних Сил України та інших військових формувань на кафедрі військової підготовки Сумського державного університету.

Стягнути з Сумського державного університету на користь держави судовий збір у розмірі 3 711 (три тисячі сімсот одинадцять) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

І. М. Фаловська