ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9630/17 Номер провадження 22-ц/814/1915/20Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар: Ткаченко Т.І.

За участю: представника відповідача адв. Шквир С.В.

представників позивача адв. Лучко Т.І., ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа - державний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайна Олена Іванівна, про визнання припиненими правовідношення за договором кредиту та іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача,мотивуючи свої вимоги тим, що 19.04.2007 року між АКБ «Імексбанк» та позивачем укладений договір кредиту №534. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором кредиту між АКБ «Імексбанк» та її чоловіком - ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №534 від 18.04.2007 року, згідно якого в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1 . При цьому, на зазначений об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вчинено запис про заборону відчуження на нерухоме майно, який зареєстрований за №1-997.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_3 . Відтак, опинившись у скрутному матеріальному становищі, вона ( ОСОБА_2 ) була позбавлена можливості повернути кредит у відповідності до умов графіку, визначеного п.1.1. цього Договору, в зв`язку з чим, між нею та відповідачем 29.05.2013 року було укладено новий графік здійснення щомісячних платежів по кредитному договору №534 від 19.04.2007 року, згідно якого термін здійснення погашень кредиту обраховувався щомісячно до 28 числа з загальною сумою 115650,00 грн.

Вказує, що, оскільки зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором припинились внаслідок їх належного виконання позичальником, то застава нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що складає предмет іпотеки за договором іпотеки №534 від 18.04.2007року, також припиняється.

Зазначає, що існування договору іпотеки №534 від 18.04.2007 року у зв`язку з викладеним, є протиправним, оскільки порушує її права як власника майна на вільне розпорядження ним. Вказує, що наразі відсутні підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна.

З урахуванням наведеного прохала:

-визнати правовідношення за договором кредиту №534 від 19.04.2007р., укладеним між АКБ «Імексбанк» в особі Філії АКБ «Імексбанк» в м. Полтаві та ОСОБА_2 , припиненим;

-визнати іпотеку, за договором іпотеки №534 від 18.04.2007р., укладеним між АКБ «Імексбанк» в особі Філії АКБ «Імексбанк» в м.Полтаві та ОСОБА_3 , посвідченим Державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною 18.04.2007р., зареєстрованим в реєстрі за №1-996, припиненою;

-припинити та скасувати обтяження нерухомого майна за об`єктом: квартира АДРЕСА_1 , зареєстрованого Державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною у: Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (підстава -договір іпотеки від 18.04.2007 року, реєстраційний номер обтяження 4827296); Державному реєстрі іпотек (підстава - договір іпотеки від 18.04.2007 року, реєстраційний номер обтяження 4827374); виключити запис про заборону відчуження №4827296 від 18.04.2007р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис про заборону відчуження №4827374 від 18.04.2007р. з Державного реєстру іпотек;

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа державний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайна Олена Іванівна про визнання припиненими правовідношення за договорами кредиту та іпотеки та зняття заборони відчуження нерухомого майна, задоволено.

Визнано правовідношення за договором кредиту №534 від 19.04.2007 року, укладеним між АКБ «Імексбанк» в особі філії АКБ «Імексбанк» в м. Полтаві та ОСОБА_2 , припиненим.

Визнано іпотеку за договором іпотеки №534 від 18.04.2007 року, укладеним між АКБ «Імексбанк» в особі філії АКБ «Імексбанк» в м. Полтаві та ОСОБА_3 , посвідченим Державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною 18.04.2007 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1-996 припиненою.

Скасовано обтяження нерухомого майна за об`єктом: квартира АДРЕСА_1 , зареєстрованого Державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Підгайною Оленою Іванівною у Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (підстава договір іпотеки від 18.04.2007 року реєстраційний номер обтяження 4827296); Державному реєстрі іпотек (підстава договір іпотеки від 18.04.2007 року реєстраційний номер обтяження 4827374); виключено запис про заборону відчуження №4827296 від 18.04.2007 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис про заборону відчуження №482 7374 від 18.04.2007 року з Державного реєстру іпотек.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 серпня 2020 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» судовий збір в розмірі 1280 грн.

З цим рішенням не погодився відповідач, представник якого, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що місцевий суд, при постановленні оскаржуваного судового рішення, не взяв до уваги наявність виконаного провадження стосовно примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АНСУ» та наявність ухвали суду від 05.11.2019 року у справі №1622/13706/2012 про відмову в задоволенні заяви позивача про відстрочку виконання рішення суду про стягнення заборгованості на користь апелянта.

Зауважують, що доводи позивача про безпідставність стягнення заборгованості в іноземній валюті є необгрунтованими, оскільки таке стягнення було визначено судовим рішенням, що набрало законної сили, а чинне законодавство не наділяє ні державного виконавця, ні Банк правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену рішенням суду.

Вказують, що зобов`язання позивача перед відповідачем не виконано, що вбачається з розрахунку заборгованості, доданого Банком до відзиву на позов, та станом на 23.01.2018 року становить 11176,55 дол. США, відтак, підстави для припинення як кредитного, так і іпотечного договору відсутні.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представники позивача апеляційну скаргу не визнали, прохали її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції установлено, що 19 квітня 2007 року між АКБ «ІмексБанк» та ОСОБА_4 укладено договір кредиту №534 , відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпечуваності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 75000 доларів США, зі сплатою 14 % річних, кінцевим терміном погашення 16 квітня 2012 року (т.1, а.с.10-11).

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором кредиту,18.04.2007 року укладено договір іпотеки між АКБ «ІмексБанк» та ОСОБА_5 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12-14).

Згідно актового запису №586 від 23.11.2008 року в Книзі реєстрації смертей відділу РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26.12.2008 року, т.1, а.с.16).

Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №18235540, спадкову справу щодо померлого ОСОБА_3 зареєстровано 23.01.2009 року (т.1, а.с.15).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12.03.2013 року позов ПАТ «ІмексБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в солідарному порядку на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованість за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн. та витрати по оплаті державного мита в сумі 1150,72 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., всього 116342,77 грн. (т.2, а.с.102-104).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 квітня 2013 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.03.2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ІмексБанк» заборгованості за кредитним договором №302 від 19.04.2007 року в сумі 14431,45 доларів США, що в еквіваленті становить 115072,05 грн. та судових витрат в сумі 1270,72 грн., всього 116342,77 грн., скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ІмексБанк» до ОСОБА_6 відмовлено.

В частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ІмексБанк» 116342,77 грн. рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.03.2013 року, залишено без змін (т.2, а.с.105-108).

Вказаним рішенням встановлено, що станом на 13 жовтня 2011 року утворилась заборгованість загальною сумою 14431,45 дол. США, що, відповідно до курсу НБУ становить 115072,05 грн., в тому числі 10000 дол. США (еквівалент в національній валюті 79737 грн.) основного боргу; 3731,16 дол. США (еквівалент в національній валюті 29751,05 грн.) - відсотків; 700,29 дол. США (еквівалент в національній валюті 5583,90 грн.) - пені.

При цьому, місцевим судом установлено та не заперечується сторонами, що фактично у вищевказаних рішеннях в резолютивній частині допущено помилку щодо номеру договору, та фактично в описовій і мотивувальній частині мова йде про договір №534 від 19.04.2007 року.

В подальшому установлено, що 29.05.20013 року між заставодавцем ОСОБА_4 та провідним фахівцем УРПЗ АТ «ІмексБанк» ОСОБА_7 укладено графік щомісячних погашень з червня 2013 року по вересень 2015 року по кредитному договору №534 від 18.04.2007 року загальною сумою, визначеною у гривні в розмірі -115650 грн., зазначено розмір щомісячних платежів, вказаний графік підписаний сторонами та скріплений печаткою банку, у висновку зазначено, що визначений графік є обов`язковим до виконання заставодавцем ОСОБА_4 .

Також, згідно актового запису №28, складеного Октябрським районним у м. Полтава відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (Свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 від 12.17.2016 року, т.1, а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 було виконано основне зобов`язання погашено борг за кредитним договором, що підтверджено висновком експерта №2124 від 16.01.2020 року. При цьому вказувалось, що договір іпотеки від 18.04.2007, укладений з ОСОБА_3 в забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором №534 від 19.04.2007 року, укладеним з ОСОБА_9 , є припиненим, у зв`язку з виконанням основним боржником, позивачем у справі, зобов`язань за кредитним договором.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Так, відповідно до пункту 7.1 кредитного договору №534 від 19.04.2007 року, всі додатки, зміни та доповнення до цього договору, мають бути вчиненні в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей договір.

На виконання вказаного пункту кредитного договору, 29.05.20013 року між заставодавцем ОСОБА_4 та провідним фахівцем УРПЗ АТ «ІмексБанк» ОСОБА_7 укладено графік щомісячних погашень з червня 2013 року вересень 2015 року по кредитному договору №534 від 18.04.2007 року.

Вказаним графіком визначено, що загальна сума погашень становить 115650 грн., тобто валютою зобов`язання визначено саме гривню.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що зобов`язання позивача перед Банком виникли саме в іноземній валюті та є невиконаними, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки банк, укладаючи графік погашення заборгованості, саме після набрання рішенням суду про стягнення коштів в іноземній валюті, чинності, визначив у ньому конкретну суму заборгованості саме в гривні, яка відповідає сумі, стягнутій за рішенням суду в гривневому еквіваленті та терміну погашення, відтак, Банк погодився з виконанням ОСОБА_9 своїх зобов`язань саме в спосіб та у розмірі, як визначено у графіку.

Твердження Банку про те, що чинне законодавство не наділяє ні державного виконавця, ні Банк правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену рішенням суду, суд також оцінює критично, оскільки графік погашення було вчинено в межах договірних зобов`язань, що не має відношення до зміни рішення суду.

Так, як установлено, позивачем до матеріалів справи долучено копії квитанцій та платіжних доручень на підтвердження здійснення нею виплат за кредитним договором, а саме: від 17.06.2013 року, від 24.07.2013 року, від 20.08.2013 року, від 18.09.2013 року, від 17.10.2013 року, від 25.11.2013 року, від 23.12.2013 року, від 21.01.2014 року, від 21.02.2014 року, від 25.03.2014 року, від 25 .04.2014 року, від 19.05.2014 року, від 16.06.2014 року, від 23.07.2014 року, від 22.08.2014 року, від 25.08.2014 року, від 25.09.2014 року, від 21.10.2014 року, від 28 вересня 2015 року де в призначенні платежу зазначено погашення простроченої заборгованості (т.2, а.с.10-52) та погашення остаточної заборгованості за кредитним договором №534 від 19.04.2007 року (т.2, а.с.53).

При цьому, згідно висновку експерта №2124 від 16.01.2020 року за результатами проведення судової економічної експертизи по цивільній справі №554/9630/17, встановлено:

По першому питанню - згідно платіжних доручень в іноземній валюті ОСОБА_4 ( ОСОБА_10 ) які додані до «клопотання про призначення судової бухгалтерської-економічної експертизи від 20.09.2019» ОСОБА_2 сплачено 8941 доларів США, що на момент сплати, в період з 17.06.2013 року по 28.09.2015 року дорівнювало 115650,38 грн.

По другому питанню - сума погашень, зазначена в Графіку щомісячних погашень заставодавцем ОСОБА_4 ( ОСОБА_10 ), укладеного між ОСОБА_4 ( ОСОБА_10 ) і провідним фахівцем УРПЗ АТ «Імексбанк» у м. Полтаві - ОСОБА_7 від 29.05.2013 року у розмірі 115650 грн., відповідно до платіжних доручень в іноземній валюті та касових квитанцій, які додані до клопотання про призначення судової бухгалтерської-економічної експертизи від 20.09.2019 року, сплачено в повному розмірі.

По третьому питанню - відповідно до платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, згідно Графіку щомісячних погашень заставодавцем ОСОБА_4 від 29.05.2013 року, ОСОБА_2 ( ОСОБА_11 ) в рахунок погашення простроченого кредиту згідно договору кредиту №534 від 19.04.2007 року, сплачено суму у розмірі 115650,38 грн. Дана сума на 578,33 грн. перевищує суму гривневого еквіваленту заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ «Імексбанк», зазначену в рішенні апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2013 року (т.2, а.с.72-76).

Главою 50 ЦК України визначено загальні положення припинення зобов`язання.

Відповідно до ст.ст.599-601,604-609 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги ; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі ; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою ; смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора ; припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Так, з аналізу матеріалів справи вбачається, що позичальником ОСОБА_2 виконано в повній мірі свої зобов`язання за кредитним договором №534 від 19.04.2007року та погашено заборгованість, визначену Графіком погашення від 29.05.2013 року. Експертним висновком №2124 від 16.01.2020 року також підтверджено відсутність заборгованості позивача перед відповідачем.

Відтак, місцевим судом було вірно встановлено наявність підстав, визначених Главою 50 ЦК України, для припинення зобов`язання за кредитним договором №534 від 19.04.2007 року, оскільки банк, укладаючи графік погашення заборгованості, після набрання рішенням суду чинності, з визначенням конкретної суми такої заборгованості саме в гривні, погодився з його добровільним виконанням позивачем саме в такий спосіб та у розмірі, визначеному у графіку і вказана заборгованість, як убачається з висновку експерта №2124 від 16.01.2020 року за результатами судової економічної експертизи, сплачена позивачем в повному обсязі.

Доводи апелянта про те, що зобов`язання позивача перед відповідачем не виконано, що вбачається з розрахунку заборгованості, доданого Банком до відзиву на позов, колегія суддів оцінює критично, оскільки розрахунок не є доказом заборгованості, а лише визначає вимоги сторони спору. При цьому наявність відповідної заборгованості та правомірність вимог відповідача повинно доводитись належними доказами, що містяться в матеріалах справи, чого апелянтом не здійснено.

Щодо договору іпотеки, то суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Згідно ст.ст. 572, 573, 574, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно ч.1 ст. 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку», передбачає підстави припинення іпотеки.

Так, Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відтак, оскільки боржником виконано основне зобов`язання за кредитним договором №534 від 19.04.2007 року, то наявні підстави для припинення договору іпотеки №534 від 18.04.2007 року з підстав, визначених частинами першою статті 593ЦК України, зокрема, і у зв`язку з виконання основного зобов`язання, на що обгрунтовано вказувала в позові ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоді із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 червня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак