Справа № 301/2172/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"03" грудня 2020 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідо позивача ОСОБА_3 , який заповіту не залишив. До складу спадкового майна входить житловий будинок в АДРЕСА_1 , який згідно будівельного паспорту та дозволу на проведення будівельних робіт належав ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги за ОСОБА_3 були його вдова ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, однак, не оформила свідоцтво про право на спадщину, а також дочка відповідачка ОСОБА_2 , яка не бажає спадкувати за батьком.
Вдова спадкодавця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповідала своїй онучці позивачці ОСОБА_1 . Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині за ОСОБА_4 не має. Позивачка прийняла спадщину, однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу по суті за її відсутності (а.с.30,31,40,42).
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти визнання права власності на майно за позивачкою, просила розглянути справу по суті без її участі ( а.с. 41,50).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на жилий будинок, паспорта на забудову земельної ділянки, виданого на підставі дозволів для проведення будівельних робіт Дубрівської сільради №25 від 22.08.1990 року та виконкому Іршавської райради №281 від 14.11.1990 року, належав ОСОБА_3 (а.с.17-21). Відповідно до довідки Дубрівської сільради №02-28/544 від 26.11.2020 року, згідно погосподарського обліку в період з 1985-1994 роки власником житлового будинку за в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , а в період з 1994-2004 роки ОСОБА_4 (а.с.43).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.01.1994 року (а.с.6). Заповіту ОСОБА_3 не залишив ( а.с.14).
Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.
Спадкоємцями першої черги за покійним ОСОБА_3 були його вдова ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_5 (після одруження ОСОБА_6 ), відповідно бабка та мати позивачки по справі.
ОСОБА_4 прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживала з ним в одному будинку в АДРЕСА_1 , тобто вступила в управління спадковим майном, та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину. Спадкоємець ОСОБА_2 відповідачка по справі - від спадкування за батьком відмовилася.
З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець ОСОБА_4 спадщину за померлим ОСОБА_3 не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Однак, згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.
ОСОБА_4 (бабка та мати сторін по справі) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповідала онучці позивачці ОСОБА_2 (а.с.16). Після одруження ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.12,13). Вказаний заповіт не скасований і не змінений (а.с.15).
Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадковому майні за ОСОБА_4 , не має. Інших спадкоємців не має.
На день відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_1 позивачка по справі - проживала із спадкодавцем в одному будинку, тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину (а.с.15). Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Позивачка не може оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в с.Дубрівка, №111, та входить до складу спадкового майна, оскільки вказане нерухоме майно не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.
За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок у АДРЕСА_1 , який побудований у 1991 році та відповідно до будівельного паспорту належав ОСОБА_3 не зареєстрований, оскільки на той час набуття права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідачка подала до суду заяву, в якій визнала позов. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує права та свободи інших осіб.
Оскільки згідно Паспорту на забудову та відомостей з погосподарського обліку сільради власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є позивачка ОСОБА_1 , суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 561 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1218, 1233, 1268 ч.3 ЦК України, ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України,
р і ш и в :
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.
Головуюча : М. О. Пітерських