Справа № 740/5579/19
Провадження № 2/740/295/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретарів - Бережняк О.О., Дьоміної Н.А.,

з участю: представника позивача - адвоката Котенок А.П.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Величко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у сумі 25 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 7 вересня 2017 року о 17 год 30 хв у м. Ніжині Чернігівської області неповнолітня ОСОБА_4 знаходилася на території спортивного майданчику поблизу гуртожитку № 1 Ніжинського агротехнічного інституту НУБіП України за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка, 43/1.

На ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ним виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 нанесла йому один удар коліном у пах, чим заподіяла тілесні ушкодження у вигляді лівобічного посттравматичного орхіту, посттравматичної водянки лівого яєчника з розривом білочної оболонки яєчка, що є середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я.

Дії малолітньої ОСОБА_4 , яка не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, були кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018 до малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічного колективу Ніжинської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 строком на 1 (один) рік.

У вказаному кримінальному провадженні його було визнано потерпілим.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 йому завдана моральна шкода, яка виразилася в моральних переживаннях та фізичних стражданнях, так як він знаходився в стані дискомфорту та пригніченості. Змінився його звичний уклад життя, оскільки він вже не міг відчувати себе впевнено у суспільстві. На деякий час він втратив життєві зв`язки.

Страждав не тільки він, але і його сім*я, яка дуже переживала за нього. Вдома всі намагалися поводитися так, ніби нічого не сталося, але відчувався стан хвилювання та напруження в родині. Всі намагалися його заспокоювати та втішати, тоді він відчував себе приниженим та слабким

Він лікувався стаціонарно в хірургічному та урологічному відділеннях та йому робили операцію.

Спричинену йому моральну шкоду він оцінює в 25 000 гривень та вважає, що достатньо обґрунтував оцінку моральних страждань, яких він зазнав від злочину, скоєного відносно нього ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Котенок А.П. позовні вимоги підтримав із зазначених в позові підстав.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Величко А.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем, оскільки у порядку, визначеному законом, вона не призначена опікуном неповнолітньої ОСОБА_4 , мати якоїОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 7 вересня 2017 року о 17 год 30 хв у м. Ніжині Чернігівської області неповнолітня ОСОБА_4 знаходилася на території спортивного майданчику поблизу гуртожитку № 1 Ніжинського агротехнічного інституту НУБіП України за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин вул. Шевченка, 43/1, де між нею та неповнолітнім ОСОБА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_4 нанесла останньому один удар коліном у пах, чим заподіяла потерпілому тілесні ушкодження у вигляді лівобічного посттравматичного орхіту, посттравматичної водянки лівого яєчника з розривом білочної оболонки яєчка, що є середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 22.12.2018 до малолітньої ОСОБА_4 , яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічного колективу Ніжинської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 15 строком на 1 (один) рік.

Зі змісту ухвали вбачається, що відповідно до висновку експерта № 323 від 14 грудня 2017 року у неповнолітнього ОСОБА_2 мають місце ушкодження у вигляді лівобічного посттравматичного орхіту, посттравматичної водянки лівого яєчника, розриву білочної оболонки яєчка. Ушкодження спричинені дією тупого предмета за механізмом удару. Ушкодження, як такі, що потягли за собою тривалий, більше 21 дня розлад здоров*я і не є небезпечними для життя, відносяться до середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним (постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року №6-2808цс15).

Таким чином, вина ОСОБА_4 у заподіянні позивачеві у справі моральної шкоди неправомірними діями встановлена вищевказаною ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом з тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою, регулюються спеціальними нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.

Згідно з вимогами ст.23,1167,1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5 та від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, є абсолютним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Разом з цим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як роз`яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Так, позивач просить стягнути з відповідачів - баби та матері неповнолітньої ОСОБА_4 - моральну шкоду в сумі 25000 грн без визначення часток.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.7).

Зміна прізвища відповідачки ОСОБА_3 на " ОСОБА_3 " підтверджується копіє картки реєстрації про зміну паспорта.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька ОСОБА_4 зазначені відповідно до ст.135 СК України.(а.с.26).

Згідно інформації, наданої службою у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21.11.2019, вбачається, що виконавчим комітетом Ніжинської міської ради не приймалося рішення щодо призначення ОСОБА_1 опікуном над неповнолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її мати ОСОБА_3 не позбавлялася батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 (а.с.15).

В силу вимог ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, тому суд вважає безпідставним пред`явлення позовних вимог до відповідачки ОСОБА_1 , оскільки остання не є опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи ОСОБА_4 . В свою чергу ОСОБА_3 не позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_4 .

Враховуючи вищезазначене, з*ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені до ОСОБА_1 , є безпідставними, не ґрунтуються на нормах закону та задоволенню не підлягають.

Підстави для покладення на відповідачів солідарного обов`язку по відшкодуванню шкоди в судовому засіданні не встановлені.

Як встановлено судом та підтверджується медичними документами, внаслідок отриманої травми ОСОБА_2 відчував фізичну біль, пройшов оперативне хірургічне втручання.

Наявність травми, як фізичної так і психологічної, свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні, зокрема, полягають у порушенні звичайного ритму життя потерпілого.

Суд встановив, що обставини заподіяння моральної шкоди, викладені в позовній заяві, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, зокрема дослідженими в судовому засіданні медичними картками амбулаторного хворого, з яких вбачається, що згідно карти № НОМЕР_1 ОСОБА_2 перебував в урологічному відділенні з 09.08.2017 по 18.08.2017 з діагнозом «Варикоцеле зліва», проведено операцію.

Згідно картки № НОМЕР_2 ОСОБА_2 перебував в урологічному відділенні з 09.07.2017 по 19.09.2017 з діагнозом «Лівобічний посттравматичний орхіт».

З карки № НОМЕР_3 вбчається, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні з 19.09.2017 по 02.10.2017 з діагнозом «Посттравматична водянка лівого яєчника з розривом білочної оболонки яєчка», проведено операцію.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_2 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань ОСОБА_2 , яких він зазнав та зазнає внаслідок отриманої травми, душевних страждань, пов"язаних з протиправними діями малолітньої ОСОБА_4 , істотністю вимушених змін у його житті, який в неповнолітньому віці отримав тілесні ушкодження, переніс оперативне втручання, зазнав вимушеного порушення життєвого ритму, необхідність лікування, що із врахуванням принципу розумності та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 .

Підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 гривень в судовому засіданні не встановлено.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.22, 1166, 1177, 1192 ЦК України, ст.51, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Позовні вимогиОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , у відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп. судового збору на користь держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова