ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1287/13-ц
номер провадження 4-с/695/31/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю секретаря - Біліченко С.В.,

скаржника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк Олени Володимирівни про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2014 року по справі №695/1287/13-ц, про стягнення із ОСОБА_1 збитків завданих злочином в сумі 2061208.50 грн., 12.03.2015 року був виданий виконавчий лист, який звернуто до виконання до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби.

На підставі виконавчого листа № 695/1287/13-ц від 12.03.2015 року було відкрито виконавче провадження № 52775159, та державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Зеленюк О.В. в рамках даного виконавчого провадження 27 вересня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку боржника, який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Вважаючи протиправним накладення арешту на кошти, які отримав ОСОБА_1 як заробітна плата на підставі вказаної постанови приватного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Зеленюк Олени Володимирівни по виконавчому провадженню № 52775159, що полягають у незаконному накладенні арешту на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (категорія - заробітна плата) у форматі (№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та належить ОСОБА_1 .

- cкасувати постанову державного виконавця Зеленюк Олени Володимирівни від 27.09.2020 року, винесену у виконавчому провадженні № 59139783, в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» (категорія заробітна плата) у форматі (№ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та належить ОСОБА_1 .

Державний виконавець Зеленюк О.В. направила до суду письмові заперечення на скаргу ОСОБА_1 , у якій посилалася на вимоги ст..,ст..18, 56 та ст.. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», в яких передбачається, що виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

При цьому стаття 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, державний виконавець не має передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунку та просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Боржник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги своєї скарги підтримав повністю та наполягав на її задоволенні надавши суду довідку, яка видана АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування заробітної плати за місцем своєї роботи на вказаний рахунок боржника. Окрім того вказував, що звертався із відповідними заявами до державного виконавця та АТ КБ «ПриватБанк» для вирішення питання зняття арешту із його рахунку.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи, заслухавши пояснення скаржника, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За змістом частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Водночас згідно з абзацом другим частини другої статті 48 Закону №1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, статтею 73 Закону №1404-VIII визначені види виплат стягнення на які не може бути звернено.

Водночас, суд зауважує, що оскаржуваною постановою державного виконавця від 27.09.2020 року у виконавчому провадженні ВП №52775159 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .

Надана довідка з АТ КБ «Приватбанк» № 28СЕJHQDIRVJ545E від 02 жовтня 2020 року не містить підтвердження, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення згідно із чинним законодавством України. Більше того у вказаній довідці зазначено, що на вказану картку може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Довідку, яку надав боржник в судовому засіданні про зарахування на вказаний рахунок заробітної плати, суд не може розцінювати як належний доказ, оскільки вказана довідка містить надпис «ЗРАЗОК» та не містить належного завірення, а тому не може розцінюватись як належна. Окрім того зазначена довідка вказаних вище висновків не спростовує.

Відповідно до висновків, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити -статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Божник в судовому засідання надав заяви до банку та державного виконавця про зняття арешту із його рахунку та належна повідомлення державного виконавця про цільове його використання, однак вказані заяви були направленні до банку та державного виконавця вже після подання скарги на дії державного виконавця, відповіді на них до суду також не надані .

Разом із тим саме на банк при виконанні вказаної постанови державного виконавця, покладається обов`язок врахування викладених в постанові застережень, щодо цільових призначень коштів та відповідних рахунків, а також їх спеціальний режим, а тому виконавець не може відповідати за такі дії іншої юридичної особи.

Вказана правова позиція наведена в ухвалі Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №727/6406/18.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі зазначеного та керуючись

ст. 18, 48, 68, 70, 73 Закону України «Про виконавче провадження», ст.447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк Олени Володимирівни про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про накладення арешту на кошти, що містяться на картковому рахунку боржника відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.В.Середа