Справа № 523/2375/20
Провадження № 2/521/2215/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Юраш К.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 1-А) про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, про скасування арешту.

Позов обґрунтований наступними обставинами.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 було встановлено, що на її нерухоме майно, а саме: приміщення за адресою - АДРЕСА_1 , накладено арешт, за невідомих для неї обставин.

23.10.2019 року позивач звернулась до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, з метою встановити причину накладення арешту на її нерухоме майно, на що їй було повідомлено, що в Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ у 2009 році перебувало виконавче провадження, де боржником була гр. ОСОБА_1 , в межах якого було накладено арешт постановою б/н від 10.04.2009 року на 19/100 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 . Станом на 27.11.2019 року виконавче провадження на виконанні у відділі не перебуває.

Як вказує позивач, в подальшому вона звернулась до Приморського районного суду м. Одеси та ознайомилась з матеріалами справи №2-662/05 по вказаному виконавчому листу, зокрема із рішенням суду, від 28.01.2005 року.

Зі змісту зазначеного рішення суду вбачається, що Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» надавало ОСОБА_1 кредит за Договором № 834 від 22.03.2004 року, у відповідності до поданої заяви. Відповідачем по справі ( ОСОБА_1 ) повернуто суму кредиту не було, у зв`язку із чим спілка звернулася до суду, а згодом ухвалено судове рішення, відповідно до якого суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1332,22 грн. З огляду на ухвалене рішення було відкрито виконавче провадження.

Позивач стверджує, що при аналізі викладеного вбачається помилка.

Так, з матеріалів справи №2-662/05 вбачається, що кредит громадянці ОСОБА_1 був наданий 22.03.2004 року, рішення про стягнення заборгованості ухвалено 28.01.2005 року.

Однак в даній ситуації, як зазначає позивач, вона не є тією особою, якої стосується судове рішення, ухвалене 28.01.2005 року, так як датою її народження є 12.03.1995 рік, тобто на момент його ухвалення позивачу було лише 9 років, що є неможливим в розумінні чинного законодавства України.

У зв`язку з чим позивач вказує, що особа яка брала кредитні кошти у борг та по відношенню до якої відкрилось судове провадження є особою з такими саме прізвищем, ім`ям та по-батькові як у позивача, а тому стверджує, що відповідачем було допущено помилку при накладенні арешту на її нерухоме майно та, що вона не має відношення до виконавчого листа, від 13.04.2005 № 2-662/05, а тому звернулась із позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду її представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. (а. с. 56)

Представник відповідача - Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця знаходження (а.с. 45, 49 50, 55), будь-яких заяв чи клопотань до суду не надав, відзиву на позову до суду також не надійшло.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно відповіді Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси № 51205, від 27.11.2019 року на звернення ОСОБА_1 , від 23.11.2019 року, вбачається, що постановою б/н від 10.04.2009 року було накладено арешт на 19/100 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в межах виконавчого провадження, яке перебувало в Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ у 2009 році, за яким боржником була гр. ОСОБА_1 . (а. с. 4)

Крім того, згідно вказаної відповіді, станом на 27.11.2019 року, виконавче провадження на виконанні у відділі не перебуває, а у зв`язку з тим, що строк його зберігання складає три роки, у зв`язку з чим, перевірити матеріали виконавчого провадження немає можливості.

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси, від 28.01.2005 року, у цивільній справі № 2-662/05, члену Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» ОСОБА_1 22.03.2004 року було видано кредит, в сумі 780 гривень, оскільки кредитні кошти нею не було у строк повернуто, то з відповідача ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» стягнуто заборгованість за кредитом, у розмірі 1332,22 грн. (а. с. 10)

Позивач стверджує, що вона не є тією особою, якої стосується судове рішення, ухвалене 28.01.2005 року.

Згідно паспорту громадянина України, серії НОМЕР_1 , а також Картки фізичної особи платника податків, датою народження ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 6 8)

Тобто, враховуючи наведене, вбачається, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент ухвалення Приморським районним судом м. Одеси рішення у цивільній справі № 2-662/05, досягла 9-річного віку, тобто була неповнолітньою особою.

Також, відповідно до того ж паспорту, місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 . (а. с. 7)

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, від 30.10.1995 року, приватизована кв. АДРЕСА_3 .

Згідно до технічного паспорту кв. АДРЕСА_3 , від 14.05.2020 року, вказана квартира належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.»

З огляду на обставини, встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2005 року, яким з особи ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 834, від 22.03.2004 року у розмірі 1332,22 грн. суд керується нормами Цивільного кодексу України.

Так, положеннями ст. 31 ЦК України встановлено часткову цивільну дієздатність фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років.

Зокрема, встановлено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, за своєю правовою природою кредитний договір не може бути дрібним побутовим правочином, а тому позивач ОСОБА_1 , яка на момент укладення кредитного договору, досягла 9 років, не могла його укласти.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не є боржником за вимогами Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», за якими судом стягнуто заборгованість за кредитним договором № 834, від 22.03.2004 року і, відповідно не має підстав для продовження обтяження на майно позивачки, а тому накладення арешту на належне позивачу нерухоме майно є помилковим.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У зв`язку із наведеними обставинами, суд приходить до висновку, що особа яка брала кредитні кошти у борг та по відношенню до якої відкрилось судове провадження, є особою з такими самим прізвищем, ім`ям та по-батькові, як у позивача, що стало причинно-наслідковим зв`язком при накладенні виконавцем арешту на нерухоме майно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не має відношення до виконавчого листа, від 13.04.2005 №2-662/05, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 31, 321, 391, 572, 575, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 258-259, 263-265, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса), (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 1-А) про скасування арешту, задовольнити.

Зняти арешт, що був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 10.04.2009 16:41:07 за № 8634280 реєстратором: Одеська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, 65017, Одеська обл., м. Одеса, вул. Бреуса, буд. 26/2, на підставі постанови б/н від 10.04.2009 Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ, з нерухомого майна: квартира 19/100 частини, адреса: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про арешт квартири 19/100 частини, адреса: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук