ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5501/20 Справа № 201/8528/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року у справі за позовом Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", третя особа Голова правління Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" Петр Крумханзл про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «Приватбанк», керуючись ст. 40 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звернулась із чотирма зверненнями до Голови правління АТ КБ «Приватбанк» Петра Крумханзла, в яких просила: винести наказ, яким заборонити призначення надурочних робіт без відповідного наказу Правління АТ КБ «Приватбанк»; надати копії внутрішніх нормативних актів керівництва АТ КБ «Приватбанк», що є діючими наразі, стосовно формування фондів заробітної плати та інших обов`язкових виплат і компенсацій працівникам вищенаведеного Банку, порядок призначення та виплати премій та інших матеріальних заохочень, відшкодування витрат на відрядження, а також порядок формування фондів для задоволення соціально-побутових та культурних потреб трудового колективу АТ КБ «Приватбанк»; надати документи та повідомити інформацію щодо проходження працівниками АТ КБ «Приватбанк» поліграфічних тестувань; надати інформацію та підготовити спільно із позивачем нормативний акт щодо проведень службових перевірок трудової діяльності співробітників АТ КБ «Приватбанк». Однак, відповідач не надав відповіді на ці звернення, чим не виконав свій обов`язок.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність АТ КБ «Приватбанк», що полягає у ненаданні відповідей на звернення, та зобов`язати надати відповідь на звернення та зобов`язати винести наказ.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року позовні вимоги позивача задоволено. Визнано протиправним ненадання Роботодавцем АТ КБ «Приватбанк» відповіді на звернення Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу АТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпро в особі Комітету за вихідними №№ ППО2019-2, ППО2019-3, ППО2019-4, ППО2019-5 від 08.07.2019. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» невідкладно надати Первинній профспілковій організації співробітників Головного офісу АТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпро в особі Комітету інформацію та документи, які є в його розпорядженні, у відповідь на його звернення, а саме:

1. Звернення №ППО2019-3 від 08.07.2019 р., отримане 08.07.2019 р., про надання інформації та підготовку нормативного акту, щодо надання засвідчених належним чином копій усіх внутрішніх нормативних актів АТ КБ «Приватбанк», що є діючими наразі, що регламентують випадки призначення та порядок проведення внутрішніх (силами відповідних підрозділів АТ КБ «Приватбанк») перевірок трудової (службової) діяльності працівників АТ КБ «Приватбанк» та пропозицією підготувати єдиний нормативний акт з вищенаведеного приводу за участю Профспілки, в якому, зокрема, передбачити наступні положення:

- що у вищенаведеному наказі (розпорядженні) мають бути викладені приводи та правові підстави перевірки, її план, виконавець (виконавці) та строки проведення;

- що особа, діяльність якої перевіряється, має право ознайомитися із вказаним вище наказом (розпорядженням) та зробити його копію, або отримати належним чином посвідченої копії цього документу;

- що за бажанням особи, діяльність якої перевіряється, до перевірки має бути залучений представник Профспілки, призначений Комітетом Профспілки, який має користуватися усіма правами перевіряючого.

2. Звернення вихідний №ППО2019-5 від 08.07.2019, отримане 08.07.2019, про надання інформації, а саме:

засвідчені належним чином копії таких документів:

- усіх внутрішніх нормативних актів АТ КБ «Приватбанк», що є діючими наразі, стосовно цілей, правових підстав та порядку проходження працівниками вищенаведеного Банку поліграфічного тестування;

- усю наявну інформацію стосовно того які структурні підрозділи АТ КБ «Приватбанк» відповідають за проведення поліграфічного тестування, із зазначенням їх функцій з посиланням на нормативні документи АТ КБ «Приватбанк», якими вони затверджені;

- усі наявні відомості методики цього тестування та повідомлення наступної інформації:

- чи передбачений обов`язок співробітників Банку проходити поліграфічне тестування. Якщо «так», то яким нормативним актом це передбачено;

- чи може бути результат проходження поліграфічного тестування підставою для звільнення трудящого. Якщо «так», то яким нормативним актом це передбачено;

- чи є проходження поліграфічного тестування добровільним. Якщо «ні», то яким нормативним актом це передбачено;

- чи передбачена відповідальність співробітників за відмову від його проходження. Якщо «так», то яким нормативним актом це передбачено.

3. Звернення вихідний №ППО2019-2 від 08.07.2019, отримане 08.07.2019, про надання посвідчених належним чином копій усіх внутрішніх нормативних актів керівництва АТ КБ «Приватбанк», що є діючими наразі, стосовно формування фондів заробітної плати та інших обов`язкових виплат і компенсацій працівникам вищенаведеного Банку, порядку призначення та виплати премій та інших матеріальних заохочень, відшкодування витрат на відрядження, а також порядку формування фондів для задоволення соціально-побутових та культурних потреб трудового колективу АТ КБ «Приватбанк».

4. Звернення вихідний №ППО2019-4 від 08.07.2019, отримане 08.07.2019, щодо заборони роботи в неурочний час з проханням винести спеціальний наказ про сувору заборону будь-яких понадурочних робіт, зокрема призначення керівниками будь-якого рівня службових нарад, без офіційного наказу про це Правління АТ КБ «Приватбанк», який може бути виданий лише у випадках крайньої необхідності, з обов`язковою виплатою учасникам робіт компенсації за роботу в неурочний час.

З таким рішенням суду АТ КБ "ПриватБанк" не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду.

В своїй апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Позивач відповідно до положень ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано Первинну профспілкову організацію співробітників головного офісу АТ КБ «Приватбанк» в м. Дніпро.

21 червня 2019 року про створення профспілкової організації було повідомлено третю особу, як керівника відповідача листом, що підтверджується повідомленням від 21.06.2019 з вхідним № 579146.

08 липня 2019 року позивачем до відповідача, посилаючись на ст. 40 закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» подано чотири звернення, які підписані Головою Комітету Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу АТ КБ «Приватбанк» Шевченко М.В.

09.08.2019 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано зміни до установчих документів, відповідно до яких її назву змінено на «Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

30 серпня 2019 року відповідач відправив позивачу лист, в якому просив надати документи на підтвердження повноважень особи, що підписала звернення ОСОБА_1 .

Встановлено, що звернення позивача за вихідними №№ ППО2019-2, ППО2019-3, ППО2019-4, ППО2019-5 стосувались питань нарахування та виплати заробітної плати, проведення службових перевірок, проведення поліграфічних тестувань, та заборони понаднормової праці без спеціального наказу.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи членом та Головою Комітету профспілкової організації, мав право та повноваження звертатись до роботодавця із наведеними вище зверненнями.

Судом встановлено, що ані Закон «Про професійні спілки, їх об`єднання та гарантії діяльності», ані Кодекс законів про працю не містять такої умови, як обов`язкова наявність колективного договору, для представництва профспілкою інтересів трудового колективу.

Встановлено, що Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» створена та діє в підприємстві Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» та об`єднує співробітників цього підприємства.

Суд встановив, що між Первинною профспілковою організацією співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» існує прямий правовий взаємозв`язок.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» є належним представником трудового колективу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на обгрунтованість та доведеність позовних вимог, зокрема на те, що відповідач, не маючи законних підстав, ухиляється від надання відповідей на звернення позивача.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Вірними є твердження апелянта про те, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо поінформованості відповідача стосовно наявності повноважень ОСОБА_1 на звернення з інформаційними запитами.

Зокрема, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідачу та третій особі було достеменно відомо, що ОСОБА_1 є членом та Головою Комітету виборного органу профспілкової організації.

Вищезазначені висновки суду є помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, враховуючи наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 Закону про профспілки визначено вичерпний перелік суб`єктів, які мають право звертатись із зверненнями про надання інформації. Зокрема, такими суб`єктами можуть бути профспілкові представники: а) члени виборних органів профспілок; б) повноважні представники цих органів.

Згідно з ст. 1 Закону про профспілки профспілковий представник - керівник профспілки, її організації, об`єднання профспілок, профспілкового органу, профорганізатор або інша особа уповноважена на представництво статутом або відповідним рішенням профспілкового органу.

Аналогічна норма міститься в ст. 246 КЗпП України, згідно з якою первинні профспілкові організації здійснюють свої повноваження через виборні органи, утворені відповідно до статуту, а в організаціях, де виборні органи не утворюються, - через профспілкового представника уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів професійної спілки.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 14 Закону про профспілки, статут профспілки, серед іншого, передбачає повноваження її організаційних виборних органів.

Виходячи з прямих вказівок ст.ст. 1,14,40 Закону про профспілки, право на подання інформаційних запитів мають виключно або члени виборних органів профспілки або профспілкові представники, уповноважені на такі дії статутом Профспілки.

В той же час, враховуючи те, що вказані особи можуть бути змінені без відома і погодження роботодавця у будь-який час, для підтвердження повноважень конкретної особи на звернення до роботодавця від імені та в інтересах, профспілковий представник, мав надати докази, що такі дії санкціоновані виборним органом Профспілки та/або узгоджуються зі Статутом Профспілки. В іншому випадку, надання запитуваних документів може бути неправомірним.

Однак, в даному випадку при направленні запитів №№ ППО2019-3, ППО2019-5, ППО2019-2, ППО2019-1 від 08.07.2019 Позивачем не було надано Відповідачу належні документи, які б підтвердили повноваження ОСОБА_1 , як Голови Комітету Профспілки, (статут, протокол засідання загальних зборів про обрання Голови Профспілки), на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідно до офіційної інформації про Позивача, яка знаходиться у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, ОСОБА_1 є керівником Профспілки.

Водночас, виходячи з буквального тлумачення ст. 1 Закону України про профспілки поняття "профспілки", "профспілковий орган" та "профспілковий представник" не можуть вважатися тотожними.

Як підтверджується матеріалами справи, з метою з`ясування повноважень заявника, 30.08.2019 АТ КБ "Приватбанк" звернувся до Позивача з листом, в якому попросив надати копію статуту Профспілки, а також інші документи, які б підтверджували повноваження ОСОБА_1 . Однак, відповідь на зазначений лист Банком не отримана.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про бездіяльність та ухилення від надання відповідей на звернення Позивача не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить приписам ст.ст. 1, 14, 40 Закону України про профспілки.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляції про неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ст. 10 КЗпП України, ст. 40 Закону України про профспілки, ст. 7, 15 Закону України Про колективні договори та угоди, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Закону про профспілки, представництво інтересів членів профспілки у взаємовідносинах з роботодавцями, державними органами та органами місцевого самоврядування здійснюється на основі системи колективних договорів та угод, а також відповідно до законодавства.

Отже, позивач під час захисту інтересів членів профспілки зобов`язаний одночасно керуватися положеннями статуту, законодавства та колективного договору.

Відповідно до статті 10 КЗпП колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Частина 2 ст. 7 Закону України "Про колективні договори і угоди" від 01.07.1993 № 3356-ХІІ (далі - "Закон про колективні договори") передбачає, що саме у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону про колективні договори, контроль за виконанням колективного договору, угоди проводиться безпосередньо сторонами, що їх уклали, чи уповноваженими ними представниками.

Таким чином, чинне трудове законодавство України передбачає певні умови застосування статті 40 Закону про профспілки, які передбачають наявність взаємозв`язку між діяльністю профспілкової організації та підприємством, керівнику якого може бути пред`явлено запит про надання інформації.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ, пов`язаних з вимогами профспілкового органу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником або усунення його із займаної посади, слід виходити з того, що згідно зі ст. 45 КЗпП така вимога може бути заявлена профспілковим органом, який за дорученням трудового колективу підписав колективний договір, і вона може бути оскаржена до суду працівником або власником чи уповноваженим ним органом у двотижневий строк.

З назви Позивача вбачається, що він має статус первинної профспілкової організації та об`єднує осіб, які працюють в Банку. Однак, жодних відомостей про підписання колективного договору з Банком Позивачем в жодному із Звернень не зазначено.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, окрім Позивача у Банку наразі створено, зареєстровано та діє близько 39 профспілкових організацій з різним статусом.

Звертаючись із запитами про надання інформації, Позивач не зазначив які у нього є підстави вважати, що ці дії здійснюються ним стосовно колективних інтересів всіх працівників АТ КБ "ПриватБанк". Крім того, Позивач не зазначив, чи узгоджувалась його позиція з іншими профспілковими органами Банку.

Водночас, відповідно до ст. 10 Закону про колективні договори усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо захисту прав та інтересів членів профспілки.

Названі положення узгоджуються з приписами частини третьої статті 36 Конституції України та знайшли своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 18.10.2000 у справі № 1-36/2000 № П-рп/2000.

Крім того, Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо офіційного тлумачення по "професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації", використаного в абзаці шостому частини першої статті 43-1 КЗпП України (справа про профспілку, що діє на підприємстві), сформулював правову позицію, що "Конституція України не містить обмежень щодо утворення професійних спілок громадянами, які працюють на одному підприємстві, в установі, організації", та установив, зокрема, що із змісту частини третьої статті 36 Конституції України випливає, що "всі професійні спілки, які утворені і діють згідно з їх статутами на підприємствах, в установах, організаціях, мають гарантовані Конституцією України рівні права для захисту трудових і соціальних прав своїх членів..." (Рішення Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року N 14-рп).

Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 266/4331/17, згідно з якою суд касаційної інстанції зазначає: "за наявності на підприємстві, установі, організації декількох профспілкових організацій, які здійснюють представництво і захист прав та інтересів членів профспілок. їх виборні органи на відповідному рівні договірного регулювання повинні узгоджувати свої дії за для досягнення своїх статутних цілей і завдань в питанні захисту інтересів членів своїх профспілок для уникнення можливого прийняття рішення, яке б суперечило правам та інтересам членів профспілкової організації, оскільки за законом профспілки є рівними у своїх правах.

З урахуванням відсутності укладеного колективного договору між АТ КБ Дриватбанк та Позивачем відсутні правові підстави для розгляду Банком звернень Позивача відповідно до приписів ст. 40 Закону про профспілки.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про безумовне право Позивача представляти інтереси трудового колективу Банку свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. 40 Закону про профспілки, ст.ст. 7,15 Закону України "Про колективні договори та угоди", ст. 10 КзПП України.

Колегія суддів також погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції помилково оцінив характер запитуваної інформації, зокрема те, що на думку суду першої інстанції, запитувана інформація не є конфіденційною, оскільки норми статей 40 та 45 Закону про профспілки є спеціальними нормами та не містять виключень для інформації, що визнана конфіденційною.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими та не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

По-перше, згідно з ч. 1 ст. 28 Закону про профспілки, профспілки мають право одержувати безоплатно інформацію від роботодавців або їх об`єднань, державних органів та органів місцевого самоврядування з питань, що стосуються трудових і соціально-економічних прав те законних інтересів своїх членів, а також інформацію про результати господарської діяльності підприємств, установ або організацій.

Відповідно до ст. 45 Закону про профспілки роботодавці, їх об`єднання зобов`язані в тижневий термін надавати на запити профспілок, їх об`єднань інформацію, яка є в їх розпорядженні, з питань умов праці та оплати праці працівників, а також соціально-економічного розвитку підприємства, установи, організації та виконання колективних договорів і угод.

Таким чином, ст.ст. 28, 45 Закону про профспілки чітко визначають предмет інформаційних запитів та характер запитуваної інформації.

Разом з тим, у Запиті від 08.07.2019 Позивач просить надати інформацію загального характеру, що не стосується оплати праці, соціально-економічного розвитку Банку, виконання колективних договорів. Крім того, така інформація стосується Банку та його персоналу в цілому (не лише членів Профспілки), отже запит такої інформації беззаперечно має бути погоджений з іншими діючими в Банку профспілками для забезпечення принципу рівності всіх профспілок.

По-друге, судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення статей 1, 6, 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та статті 7 Закону України "Про інформацію".

Колегія суддів звертає увагу на те, що інформація, яку вимагав надати Позивач, мала статус конфіденційної та не могла бути розкрита Банком в силу прямої заборони закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Так, за правилами передбаченими ч. 1,2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Таким чином, інформація, запитувана Позивачем, а саме: інформація щодо внутрішніх перевірок (запит №ППО2019-3), поліграфічних тестувань (запит №ППО2019-5) та оплати праці (запит № ППО2019-2) віднесена Банком до конфіденційної інформації.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2. ст. 21 Закону України "Про інформацію" конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Як зазначає апелянт в своїй скарзі, наразі у Банку діє Положення про класифікатор інформації (витяг якого надавався Позивачем, проте не був взятий до уваги судом першої інстанції), розділ 4.1 якого відносить інформацію, запитану у Запитах №ППО2019-3, №ППО2019-5, №ППО2019-2, до конфіденційної (п.п. 4.1.2, 4.1.3, 4.1.6, 4.1.10, 4.1.13, 4.1.19-22 Положення).

Тобто, Банк створює вищезазначену інформацію відповідно до законодавства України та власних локальних нормативних актів та самостійно визначає режим поширення конфіденційної інформації. В свою чергу, відповідь на вищезазначені Запити передбачає розкриття конфіденційної інформації, що унеможливить її подальшу охорону і спричинить припинення її статусу як конфіденційної.

Крім того, розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть бути розголошені лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації"). Однак, ні Позивач, ні суд першої інстанції не зазначили як саме розкриття Запитуваної інформації впливає на забезпечення прав та інтересів Позивача, та яким чином віднесення такої інформації до конфіденційної порушує права Позивача.

По-третє, судом першої інстанції безпідставно застосовано до звернення №ППО2019-1 положення статей 28,40, 45 Закону про профспілки.

Вказане звернення взагалі не може вважатись запитом про надання інформації в розумінні ч. 2 ст. 40 Закону про профспілки. Зазначене звернення не пов`язане з отриманням певної інформації, а є імперативною вимогою про винесення розпорядчого акту щодо заборони понадурочних робіт. Тому на таке звернення взагалі не поширюється положення статей 28, 45 Закону про профспілки щодо строків відповіді та обов`язковості його виконання.

Таким чином, висновки суду першої інстанції стосовно змісту запитів та характеру запитуваної інформації не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать положенням Закону України Про доступ до публічної інформації, Закону України "Про інформацію, а також нормам процесуального права в частині неналежного дослідження наданих доказів (зокрема, витягу з Положення АТ КБ Приватбанк "Про конфіденційну інформацію), що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з постановленням нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в місті Дніпро до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", третя особа Голова правління Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" Петр Крумханзл про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 5763 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в місті Дніпро до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", третя особа Голова правління Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" Петр Крумханзл про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з Первинної профспілкової організації співробітників Головного офісу Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 5763 грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова