№ 207/36/20
№ 2/207/608/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області:

у складі головуючого: судді Подобєд О.К.

при секретарі: Онищенко Н.В.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Бпглійського районного суду и. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалася на те, що 18 травня 2005 року між сторонами була укладена усна угода стосовно купівлі-продажу 19/50 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріально договір купівлі-продажу не складався, угода в органах державної реєстрації не реєструвалась. 18.05.2005 року відповідач ОСОБА_3 надав генеральну довіреність, передав ключі від будинку, технічний паспорт на садибний житловий будинок, інвентаризаційна справа № 8571, реєстровий № 2028 та інші документи, а вона передала йому 1250 доларів США в рахунок купівлі частини будинку. 18 травня 2008 року скінчився термін дії генеральної довіреності, яку надав відповідач. Через хворобу вона не змогла здійснити переоформлення придбаного житлового будинку. На даний час відповідач відмовляється оформити договір купівлі-продажу нотаріально, посилаючись на постійну зайнятість. Тому вона просить позовні вимоги задовольнити, визнати договір купівлі-продажу дійсним, та визнати за нею право власності на частину житлового будинку з усіма господарськими забудовами та спорудами.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій прохала розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги.

Представник позивачки в судове засідання з`явилась, суду пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали між собою договір купівлі-продажу 19/50 житлового будинку АДРЕСА_1 ) з усіма господарськими забудовами та спорудами. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався, права власника на нерухосе майно не зареєстровано в установленому законом порядку. Відповідач надав позивачці генеральну довіреність на право розпорядження частиною житлового будинку, а позивачка сплатила йому 1250 (тисячу двісті п`ятдесят) доларів США в рахунок продажу будинку. В 2008 році сплив строк генеральної довіреності та позивачка не здійснила переоформлення приватного житлового будинку. Позивачка на даний час користується майном та вважає себе власником майна тому просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, раніше надіслав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі.

Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником 19/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору дарування частини домоволодіння від 26 листопада 2002 року посвідченого нотаріусом Третьої Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Гнєзділовою Л.В. (а. с. 9).

18 травня 2005 року між сторонами була укладена угода стосовно купівлі-продажу 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 ). На підтвердження цього 18.05.2005 року відповідач ОСОБА_3 видав довіреність позивачці ОСОБА_2 на право розпорядження частиною житлового будинку, а саме: 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татараець Т.К. (а.с. 8). У зв`язку з чим позивачка ОСОБА_2 сплатила відповідачу ОСОБА_3 в рахунок купівлі частини домоволодіння грошові кошти у розмірі 1250 доларів США, що підтверджується копією розписки відповідача ОСОБА_3 що знаходиться при матеріалах цивільної справи (а.с. 10).

Згідно копії довідки від 21.04.2005 року Голови квартального комітету № 9, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживав з дня придбання (а.с. 16).

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Позивачкою та представником позивачки не доведено та судом не встановлено обставин неможливості здійснення з ОСОБА_3 нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із чим відсутнє безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

Оскільки відсутні підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, відсутні підстави для визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно, тому суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 264-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 203, 639, 640, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.К. Подобєд