Справа № 405/418/20
Провадження №2/405/62/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Нетесі С.М.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1

та представника позивача - адвоката Швець Р.Ю. (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 16 січня 2020 року, ордеру серії КВ №813478 від 22 жовтня 2020 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницькому в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №405/418/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», в якому просив:

стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10 000 грн. моральної шкоди;

стягнути з Української транспортної страхової компанії на його користь 26 710 грн. у відшкодування матеріальних збитків; 2 000 грн. відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків.

Крім того, в порядку вирішення питання про розподіл судових витрат, просив стягнути сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.07.2019 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 по вул.Гоголя у м.Кропивницький, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого йому (позивачу) було завдано матеріальних збитків на суму 26 710 грн., що підтверджується звітом про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, складеного 11.10.2019 року. Згідно з розрахунковою квитанцією серії ЛВАК №264622 за складання зазначеного звіту ним (позивачем) було сплачено 2 000 грн. Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13.08.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Зазначив, що після настання страхового випадку він (позивач) звернувся до відповідача Української транспортної страхової компанії, повідомив про страховий випадок та максимально надав відомості про обставини настання страхового випадку, при цьому страховою компанією проводилися дії, спрямовані на умисне заниження розміру понесеної ним (позивачем) шкоди, та в подальшому йому (позивачу) взагалі було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, що стало підставою для звернення його з позовом до суду.

Позивач також зазначив, що крім матеріальної шкоди, йому також спричинена і моральна шкода, яка полягає у завданні йому (позивачу) негативних наслідків внаслідок ДТП, душевних стражданнях та переживаннях, яких він зазнав внаслідок пошкодження свого майна, неможливість використання в інтересах сім`ї транспортного засобу.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 червня 2020 року відкрито позовне провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник - адвокат Швець Р.Ю. (діє на підставі ордеру серії КВ №813478 від 22.10.2020 року) в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України, причини не явки суду не відомі, заяви, клопотання, заперечення на адресу суду не надходили.

Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання засобами електронної пошти подав заяву, зареєстровану судом за вх.№6936 від 22 жовтня 2020 року, в якій просив розглядати справу за відсутності представника страхової компанії. Крім того, відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подано відзив на позов, зареєстрований судом 30 липня 2020 року за вх.№17139, за яким, просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до нього, зазначивши на обґрунтування заперечень, що 20.07.2019 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Део Нексія», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , при цьому, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 , перед третіми особами на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «УТСК» за полісом АМ/8091696 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, разом з тим, під час перевірки наданих позивачем та страхувальником пояснень щодо обставин настання ДТП, було встановлено, що автомобіль марки «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 був ввезений на територію України 19.03.2017 року у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», як транспортний засіб особистого користування громадянином іншої країни. При цьому, відповідно до умов укладеного між сторонами договору вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє та розпоряджається ним, та, оскільки, на момент ДТП водій ОСОБА_2 не мав законних підстав для керування автомобілем марки «Рено Меган», номерний знак НОМЕР_1 , то він не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована за зазначеним вище Полісом, та, відповідно, у ПрАТ «УТСК» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування, і, відповідно вказана ДТП не є страховим випадком, та позивача було повідомлено про відмову у страховій виплаті. Також зазначив, що якщо врахувати, з гіпотетичної точки зору, що у страховика виник обов`язок визнати дану ДТП страховим випадком та виплатити страхове відшкодування позивачеві, то необхідно врахувати наступні обставини, а саме, встановлений Полісом розмір франшизи, що становить 1 000 грн., сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, при цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку,здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. В свою чергу, доказів на підтвердження факту оплати проведення ремонту транспортного засобу позивачем не надано, у зв`язку з чим, ним не були понесені витрати на оплату 20% ПДВ в сумі 5 203,60 грн., на підставі чогоці витрати підлягають виключенню із суми матеріального збитку. За таких обставин розмір суми страхового відшкодування становить 26 710, 35 грн. - 5 203, 60 грн. (ПДВ) - 1 000 грн. (франшиза) = 20 506, 75 грн. Щодо компенсації витрат за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків зазначено, що страховою компанією огляд пошкодженого транспортного засобу належного позивачу проведено в межах термінів, визначених ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з ним у нього не виникло зобов`язання відшкодувати позивачу витрати на проведення експертизи (дослідження). Більш того, надана позивачем квитанція серії ЛВАК №264622, на підтвердження понесених витрат за проведення оцінки з визначення вартості матеріальних збитків, не може бути належним доказом у справі, оскільки вона не містить інформації щодо платника, а також не вказано дату здійснення платежу. Окрім того, вимога позивача про стягнення з страхової компанії витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з її недоведеністю.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в його інтересах представника - адвоката Швеця Р.Ю., враховуючи поданий відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відзив на позов, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.07.2019 року близько 05 год. 04 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 по вул.Гоголя у м.Кропивницький, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки Деу Нексія, номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 13 серпня 2019 року (справа №405/5599/19), яка набрала законної сили 24 серпня 2019 року, ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до звіту №287 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 11 жовтня 2019 року (дата оцінки 20 липня 2019 року), виконаного ФОП ОСОБА_3 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №827/16 від 25.10.2016 року, терміном дії до 25.10.2019 року) на замовлення позивача, вартість (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, - складає 26 710 грн. 35 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування). При цьому, вартість відновлювального ремонту складає 41 731,65 грн. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 26 710 грн. 35 коп.

Крім того, відповідно до звіту № SOS_-1111 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 11 жовтня 2019 року (дата оцінки 20 липня 2019 року), виконаного ФОП ОСОБА_3 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №827/16 від 25.10.2016 року, терміном дії до 25.10.2019 року), виготовленого на замовлення СКPZUУкраїна, вартість (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, - складає 25607 грн. 32 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування).

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , перед третіми особами на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за полісом АМ/8091696 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 00 год. 00 хв.13.12.2018 року до 12.12.2019 року включно. Страхувальником за договором є ОСОБА_4 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну, - 100 000 грн., розмір франшизи становить 1 000 грн. (п.п.4, 5).

Відповідно до Розділу 7 Полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, в Розділі 8 Полісу «Особливі умови використання забезпеченого транспортного засобу» до керування забезпеченим транспортним засобом допущені особи з водійським стажем менше 3-ох років, та/або водійський стаж страхувальника менше 3-ох років.

Страховим випадком за Полісом є подія, внаслідок якої заподіяна шкода дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 04.09.2019 року подав до страховика відповідача ПрАТ «УТСК» заяву про виплату страхового відшкодування за наслідками вказаної ДТП, однак листом від 09.12.2019 року вих. № 457-В йому було відмовлено у даній виплаті з тих підстав, що на момент ДТП водій ОСОБА_2 не мав законних підстав для керування автомобілем марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 . Так, на підставі відповіді Львівської митниці ДФС старховиком було встановлено, що автомобіль марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , був ввезений на територію України 19.03.2017 року у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року», як транспортний засіб особистого користування громадянином іншої країни. Термін вивезення автомобіля за межі України закінчився 19.03.2018 року. Відтак, ОСОБА_2 не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована за Полісом АМ/8091696, вказана ДТП не є страховим випадком, та, відповідно, у ПрАТ «УТСК» відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ст.979 ЦК України, ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістомст.526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як врегульовано ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1961-ІV), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Закономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону № 1961-ІV страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність осіб, які експлуатують транспортний засіб марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , на момент настання ДТП, тобто на 20.07.2019 року, була застрахована ПрАТ «УТСК» відповідно до умов полісу №АМ/8091696 від 12.12.2018 року, строком його дії - до 12.12.2019 року. Даний поліс є дійсним і у встановленому законом порядку ніким не оскаржувався.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб та відповідного посвідчення водія, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом не встановлено, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля RenaultMegane, номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .

Таким чином, суд зауважує, що хоча і страховий поліс був укладений не на ім`я водія ОСОБА_2 , однак відповідно до норм ст.ст. 1, 6, 22 Закону № 1961-ІVта розділу 8 полісу №АМ/8091696 від 12.12.2018 року водій ОСОБА_2 , який на час ДТП правомірно володів (керував) забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Щодо доводів представника відповідача прАТ «Українська транспортна страхова компанія» про неправомірність володіння ОСОБА_2 забезпеченим транспортним засобом, судом відзначається таке.

Згідно з ч.1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Однак відповідачем не надано до судувідповідьЛьвівської митниці, на якустраховик посилався у своїй відмові позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, судом відзначається, що порушення митних правил, а саме ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб, однак, зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦКУкраїни та Закону № 1961-ІV.

При цьому, порушення страхувальником митних правил не може свідчити про неправомірне володіння (керування) ОСОБА_2 застрахованим відповідачем ПрАТ«УТСК» автомобілем RenaultMegane, номерний знак НОМЕР_1 , без правових на те підстав, як і не свідчить про те, що ОСОБА_2 , як водій забезпеченого транспортного засобу, не є тією особою, відповідальність якої застрахована, оскільки умови полісу № АМ/8091696 від 12.12.2018 року вказуть на зворотнє.

Крім того, суд зважає на те, що ПрАТ «УТСК» 12.12.2018 року було укладено договір страхування з ОСОБА_4 саме на автомобіль Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , який (автомобіль) за полісом №АМ/8091696 від 12.12.2018 року виступає забезпеченим транспортним засобом.

Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону № 1961-ІV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, сума ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням податку на додану вартість має бути виплачена страховою компанією чи стягнута судом після надання документів про фактичне понесення таких витрат. У такому випадку необхідно з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.Збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті автомобіля у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Правові позиції аналогічного змісту, викладені в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі № 331/2414/16-ц, від 27.03.2019 року у справі № 619/2671/16.

Згідно з п. 193.1 а) ст. 193 Податкового кодексу України основна ставка податку на додану вартість встановлюються від бази оподаткування та складає 20 відсотків.

Однак, позивачем на підставі положень ч.5 ст.81 ЦПК України щодо подання доказів сторонами не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання послуг з ремонту автомобіля Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та тієї обставини, що автомобіль було дійсно відремонтовано на час розгляду справи, а також того, що особа, яка надавала послуги з ремонту є платником ПДВ, і відповідно сплати позивачем за ремонт автомобіля з урахуванням ПДВ, тому підстав для стягнення шкоди з врахуванням ПДВ суд не вбачає.

Також, відповідно до ст. 12 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи, що передбачений полісом № АМ/8091696 від 12.12.2018 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 1000 грн., розмір збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 26 710 грн. 35 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «УТСК» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 20 368, 28 грн., яке розраховано, виходячи з наступного: 26 710, 35 грн. х 20%/100 - 1 000 грн.= 20 368, 28 грн.

Щодо вимог про компенсацію витрат позивача за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків судом відзначається наступне.

Згідно зі ст. 34 Закону № 1961-ІV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Тим самим, Законом чітко передбачено підстави, за яких потерпілому відшкодовуються витрати за проведення оцінки розміру завданого матеріального збитку, якщо страховик протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків.

Поряд з цим, судом встановлено, підтверджується письмовими доказами у справі та не спростовано позивачем, що страховиком в межах термінів, визначених ст. 34 Закону № 1961-ІV, було проведено визначення розміру збитків, завданих потерпілому внаслідок ДТП, що підтверджується звітом № SOS_-1111 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 11 жовтня 2019 року (дата оцінки 20 липня 2019 року), виконаним ФОП ОСОБА_3 на замовлення страхової компанії PZU Україна, а відтак законні підстави для відшкодування страховиком понесених потерпілим ОСОБА_1 витрат за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків, - відсутні.

Окремо також відзначається, що надана позивачем розрахункова квитанція серії ЛВАК №264622, не є допустимим доказом у справі, так як вона не містить інформації щодо платника та не вказано дату здійснення платежу.

Окрім того, позивачем ОСОБА_1 пред`явлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., які підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнавпозивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України).

При визначені розміру моральної шкоди, заподіяної позивачу ОСОБА_1 , суд враховує те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 20.07.2019 року за участю водія транспортного засобу марки Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , яким було допущено порушення ПДР України, був пошкоджений автомобіль Daewoo Nexia GL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , при цьому, позивач, не зі своєї вини ставши учасником ДТП, зазнав душевних переживань та емоційних хвилювань.

Враховуючи наведене, а також враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, керуючись ступенем доведеності нанесених позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід визначити в розмірі 3 000 грн. 00 коп., який, на переконання суду, буде адекватним моральним стражданням позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом відзначається, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Крім того, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відтак, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Судом відзначається, що відповідно до Договору про надання правової допомоги від 16.01.2020 року, укладеного між адвокатом Швець Р.Ю. з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої, Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у справі про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 20.07.2019 року о 05 год. 04 хв. за участю автомобіля Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 . Згідно з п.п. 5.1., 5.2. цього Договору за правову допомогу Клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 10 000 грн. На визначення розміру гонорару Адвоката впливає, зокрема, обсяг правової допомоги.

Згідно з розрахунковою квитанцією серії ЛВАК № 154231 від 21.10.2020 року ОСОБА_1 на підставі Договору про надання правової допомоги від 16.01.2020 року сплатив адвокату Швець Р.Ю.10000 грн.

Однак, враховуючи відсутність належних доказів, зокрема, акту приймання-передачі наданих послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також загального розрахунку понесених витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що відсутність підстав для стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Крім того, відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі по 840 грн. 80 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», , на користь ОСОБА_1 , 21 березня 1965 року, ЄДРПОУ НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 20 506 (двадцять тисяч п`ятсот шість) грн. 75 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , у відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Повне судове рішення виготовлено 29 жовтня 2020 року.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова