Ухвала

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 319/14/20

провадження № 61-17784ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування витрат на проведення лікування внаслідок професійного захворювання,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування витрат на проведення лікування внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 червня 2018 року при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується актом № 1 від 03 серпня 2018 року за формою Н-1.

За висновком МСЕК від 27 вересня 2018 року при первинному огляді йому встановлена друга група інвалідності та втрата професійної працездатності в розмірі 80% до 01 жовтня 2019 року.

Довідкою МСЕК від 01 жовтня 2019 року при повторному огляді йому підтверджена ступінь втрати працездатності у розмірі 60% до 01 жовтня 2021 року та встановлено третю групу інвалідності.

Він був змушений знаходити більш ефективне лікування, яке б дало йому змогу в подальшому вести активне життя, та звернувся до ДУ «Інститут Травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», де йому було проведено ряд оперативних втручань та післяопераційне реабілітаційне лікування з 17 серпня 2018 року по 30 серпня 2018 року, з 19 жовтня 2018 року по 11 листопада 2018 року, з 10 грудня 2018 року по 29 грудня 2018 року.

На оперативне втручання та післяопераційне реабілітаційне лікування за вказані вище періоди ним було витрачено 58 680 грн.

21 січня 2019 року він звернувся до Більмацького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з заявою про відшкодування витрат понесених на операції та лікування внаслідок професійного захворювання.

Проте листом № 106 від 29 січня 2019 року у відшкодуванні витрачених коштів на лікування йому було відмовлено.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на проведення оперативного втручання та післяопераційного реабілітаційного лікування у розмірі 58 680 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 58 680 грн в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування внаслідок професійного захворювання та 4 750 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а всього - 63 430 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь держави судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року залишено без змін.

26 листопада 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 58 680 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування витрат на проведення лікування внаслідок професійного захворювання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев