Справа № 487/2638/20
Провадження № 2/487/1609/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27.11.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Кузьменко В.В., при секретарі - Рафальської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, відзив суду не надав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.04.2007 року.

З 2003 року по 2010 рік батьки перебували у фактичних шлюбних відносинах.

З Висновку Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 07.10.2020 року за вих. № 5653/02.02.01-22/25/14/20 вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 .

Після припинення спільного проживання, дитина, ОСОБА_3 , залишилися проживати з матір`ю, ОСОБА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва на утримання дитини з ОСОБА_2 стягнуто аліменти, від сплати яких він ухиляється. Існує заборгованість в сумі 101 364 гривень.

Відповідно до інформації з Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІІ ступенів № 7, батько дитини, жодного разу не приходив, не цікавився її навчанням.

Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 26.06.2020 року №855, відношення дитини до батька є емоційно відчуженими, при питаннях, пов`язаних із спілкуванням з ним, спостерігається байдужість. Дівчинка має негативні спогади з раннього дитинства по відношенню до батька. На даний час дочка не спілкується з ним та не вважає його членом своєї родини, сприймає як сторонню людину.

12.02.2020 року ОСОБА_1 зверталась з заявою до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, та просила вжити профілактичні заходи до ОСОБА_2 , та забов`язати його брати участь у вихованні дитини, проте працівники поліції встановити місце знаходження відповідача не вдалось.

Згідно висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків та вважають доцільним позбавити батьквських прав ОСОБА_2 відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.І ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За такого, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 4-13, 76-89, 258-273, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Адмініістрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Третя особа: Служба у справах дітей Адмініістрації Заводського району м. Миколаєва (місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Кузьменко