З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"27" листопада 2020 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Заярного А.М.,
за участі секретаря Зозулі М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРЛАНД» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ятек-Україна» про визнання договору оренди землі недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій позивача.
17.07.2019 позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 , в період чинності укладеного договору оренди землі з позивачем, всупереч вимогам чинного законодавства уклав новий договір оренди землі щодо вищевказаної земельної ділянки з іншою юридичною особою ТОВ «Ятек - Україна».
Відповідачі відзиву на позов не подали.
Процесуальні дії, заяви та клопотання.
12.05.2020 ухвалою судді відкрито провадження в даній справі. Справа призначена до підготовчого засідання на 31.07.2020.
26.05.2020 від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову. До заяви додав оригінали письмових доказів.
31.07.2020 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 03.09.2020.
03.09.2020 та 16.10.2020 розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача. В подальшому розгляд справи призначено на 27.11.2020.
27.11.2020 представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідачів.
Відповідачі ОСОБА_1 та ТОВ «Ятек-Україна» належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи судовою повісткою за адресою їх місця проживання та знаходження, зареєстрованими у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями наявними в матеріалах справи (а.с.65,66), в судове засідання повторно не з`явились без повідомлення причин, відзив не подали.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд не вбачає.
Відповідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, за умов існування усіх підставі, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідності до ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів у відсутність сторін.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, посилання на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Вищевказана земельна ділянка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 185087, виданого на підставі розпорядження Жмеринської РДА (а.с.8;39).
Відповідно до Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.01.2007 та Акту приймання передачі земельної ділянки в оренду від 16.02.2007, погоджено межі земельної ділянки площею 2,2275 га, належної ОСОБА_1 та передано в оренду ТОВ «КУРЛАНД» (а.с.42-43).
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.
Мотиви суду. Норми права застосовані судом.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 210,638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Такими законами є, зокрема ЗК України, Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір, оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 587/2110/16-ц (провадження № 14-25цс19).
Відповідно до частин другої-четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Указом Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру», який в силу статті 106 Конституції України є обов`язковим до виконання на території України, на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов`язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок.
На виконання вказаного Указу Президента України Державним комітетом України по земельних ресурсах було видано наказ від 02 липня 2003 року № 174 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», який втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 07 липня 2012 року № 408 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Держкомзему України від 02 липня 2003 року № 174».
Тимчасовим порядком функції щодо внесення відомостей до Державного реєстру земель покладалися на реєстраторів Державного реєстру земель - структурні підрозділи Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», які, крім іншого, здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, реєстрацію договорів оренди землі (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
За положеннями частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець не має права вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком, викладений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 229/4059/19, за наявності діючого договору оренди орендодавець не має права передавати земельну ділянку в користування іншій особі. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав користування (оренди) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до позбавлення позивача як орендаря права самостійно господарювати на землі, що є порушенням положень статті 95 ЗК України та частини першої статті 25 Закону України «Про оренду землі».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема абзацом 3 ч. 3 ст. 26 вказаного Закону передбачено: «Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)».
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках сума сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст. ст. 3, 11-13, 141, 76-83, 89, 259, 263-265 ЦПК України, Суд
ВИРІШИВ:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРЛАНД» 1051,00 грн. судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ятек-Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРЛАНД» 1051,00 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КУРЛАНД» (місцезнаходження: 23152, Вінницька область, Жмеринський район, с. Телелинці, вул. Центральна, 3, ), ОСОБА_1 (місце проживання: 23160, Вінницька область, Жмеринський район, с. Мовчани, РНОКПП НОМЕР_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Ятек-Україна» (місцезнаходження: 23152, Вінницька область, Жмеринський район, с. Телелинці, вул. Дзержинського, 58, ).

Суддя: А.М. Заярний

Дата складання повного судового рішення 04.12.2020