Постанова

Іменем України

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 352/1384/18

провадження № 61-19013св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року в складі колегії суддів: Василишин Л. В., Матківського Р. Й., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Toyota Corolla, яким керував ОСОБА_2 та який на час вказаної пригоди був застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» за договором добровільного страхування.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 , цивільно правова відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна»), визнано винним у вчиненні ДТП.

На виконання умов договору страхування ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_3 (власнику автомобіля) у розмірі 64 273,92 грн.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» перерахувало ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» кошти у розмірі 35 997,49 грн на виконання умов договору обов`язкового страхування. Різниця між фактичним розміром шкоди

і страховою виплатою, яке здійснило ПрАТ «СК «Євроінс Україна», становить 28 276,43 грн.

На підставі викладеного ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» просило стягнути зі ОСОБА_1 28 276,43 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 23 травня 2019 року (в складі судді Гургули В. Б.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що пред`явлене відповідачу зобов`язання відшкодувати позивачу спірну суму страхової виплати у розмірі 28 276,43 грн без врахування фізичного зносу транспортного засобу суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним до регулювання спірних правовідносин.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 28 276,43 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 1 762 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 2 643 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового (добровільного) страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням за договором обов`язкового страхування).

Враховуючи, що сума відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Євроiнс Україна» у порядку регресу позивачу у розмірі 35 997,49 грн, здійснена

з урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, які відшкодовані ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» потерпілій, становлять 64 273,92 грн, то різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроiнс Україна», тому саме останнє зобов`язане відшкодовувати заподіяну шкоду, оскільки її розмір (64 273,92 грн) не перевищує ліміт страхового відшкодування

(100 000 грн). ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» зобов'язане було звернутися з вимогою про стягнення решти суми завданих збитків саме до ПрАТ «СК «Євроiнс Україна», а не до ОСОБА_1 .

Крім того, позивач не довів належними та допустимими доказами розміру завданих збитків, а також проведення ремонтних робіт з автомобілем Toyota Corolla. Наданий позивачем розрахунок не можна вважати доказом на підтвердження заявлених у справі вимог.

Доводи інших учасників справи

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що ПрАТ «СК «Євроiнс Україна» з дотриманням вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування, тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою підлягає стягненню саме

зі ОСОБА_1 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

21 січня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 15 жовтня 2017 року відбулася ДТП за участі автомобіля Toyota Corolla, яким керував ОСОБА_2 та який належав ОСОБА_3 , й автомобіля Chevrolet Aveo, під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

На час ДТП автомобіль Toyota Corolla за договором добровільного страхування був застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп». Автомобіль Chevrolet Aveo на час ДТП за договором обов`язкового страхування був застрахований у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду - 100 000 грн, франшиза -

1 000 грн.

ОСОБА_3 17 жовтня 2017 року звернулася до

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» із заявою про настання події, що

є страховим випадком, який відбувся 15 жовтня 2017 року.

25 жовтня 2017 року ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на підставі страхового акта від 23 жовтня 2017 року з розрахунком суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку від 17 жовтня 2017 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 64 273,92 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25 жовтня 2017 року.

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» 18 листопада 2017 року звернулось до ПрАТ «СК «Євроiнс Україна» з претензiєю про виплату страхового відшкодування у розмірі 64 273,92 грн внаслідок винних дій страхувальника ( ОСОБА_1 ).

Згідно зі страховим актом від 12 квітня 2018 року ПрАТ «СК «Євроiнс Україна» перерахувало ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» страхову виплату

з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до претензії про страхове відшкодування у порядку регресу в розмірі 35 997,49 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» 04 травня 2018 року звернулося до ОСОБА_1 з претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яке здійснило ПрАТ «СК «Євроiнс Україна»,

у розмірі 28 276,43 грн. Вказана претензія залишена без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та

стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні

в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди

у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених

у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПрАТ «СК «Євроiнс Україна») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу

з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні

у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача

є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня

2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась

з вини ОСОБА_1 , перевищує виплачений ПрАТ «СК «Євроiнс Україна» позивачу розмір страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроiнс Україна», тому саме останнє зобов`язане відшкодовувати заподіяну шкоду у повному розмірі, оскільки вказана страхова компанія з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним зі ОСОБА_1 , тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме

з відповідача.

Доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не правильно оцінив зібрані

у справі докази, а матеріалами справи не підтверджено розмір завданих збитків внаслідок ДТП, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження

в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко