Єдиний унікальний номер 933/391/20
Номер провадження 22-ц/804/2908/20
Єдиний унікальний номер 933/391/20 Головуючий у 1 інстанції Попович І.А.
Номер провадження 22-ц/804/2908/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Гапонова А.В., Канурної О.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 933/391/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 червня 2020 року, ухваленого у складі судді Попович І.А., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_2 відповідно до договору № б/н від 20.06.2007 року отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав ОСОБА_2 кредит у розмірі встановленому договором. ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті ОСОБА_2 утворилась заборгованість 11366,18 грн., яка складається з наступного: 2822,72 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8543,46 грн. заборгованість за відсотками.

На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 , постійно проживала ОСОБА_1 .

Позивачем 14.11.2013 року була направлена претензія кредитора до Олександрівської державної нотаріальної контори.

18.12.2013 року позивачем отримана відповідь, згідно якої спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не звертались.

12.09.2019 року позивачем була направлена до спадкоємця ОСОБА_1 лист-претензію, але ніяких дій не було виконано.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 11366,18 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 26 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20.06.2007 року у розмірі 11366,18 грн.

На зазначене судове рішення позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що пред`явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України Банком 14.11.2013 року, (тобто, з дотриманням 6-місячного строку після відкриття спадщини) була направлена претензія до нотаріальної контори і на підставі цієї претензії була зареєстрована спадкова справа № 163-2013. Ці ж обставини були встановлені судом. Таким чином, Банк виконав вимоги ч.2 ст. 1281 ЦК України та своєчасно пред`явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення таких вимог через нотаріуса.

Однак суд на вказані обставини уваги не звернув, дійшов помилкових висновків по справі та неправильно застосував норму матеріального права.

Направлення претензії безпосередньо до спадкоємців у 2019р. ніяким чином не спростовує факту того, що Банком було дотримано вимог ст.1281 ЦК, щодо 6-місячного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців з дня відкриття спадщини. Факт того, що позов про стягнення боргу кредитором спадкодавця надійшов до суду лише у 2020 року не може бути підставою для відмови у його задоволенні, оскільки заяви про її застосування відповідачами до суду надано не було.

Зазначає, що у спадкодавця були невиконані боргові зобов`язання. Позивач наполягав на тому, що спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні відповідати перед кредитором, оскільки зобов`язання були успадковані на рівні з правами, тому суд не міг відмовити в задоволенні законних і обґрунтованих вимог, а встановити склад спадщини та його вартість перед зверненням до суду позивач не мав можливості.

Звертає увагу суду, що АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд повинен був самостійно встановити дану інформацію.

Банк своєчасно та в установленому законом порядку звернувся з вимогою про стягнення заборгованості, розмір заявленої суми обґрунтований. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону.

Вважають, що відповідач не довів, що отримане спадкове майно за померлим позичальником є меншою вартістю, ніж заявлені кредитором спадкодавця вимоги.

Оскаржуваним рішенням суд позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» права кредитора на поновлення своїх порушених прав, шляхом стягнення з спадкоємця, який прийняв спадщину і правомірно користується спадковим майном, коштів, отриманих спадкодавцем, в установі Банку.

Відзив від відповідача в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2007 року ОСОБА_2 уклав з АТ комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір, що складається з Заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.13-19). Відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою за користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленими тарифами банку, з розрахунку 360 календарних діб на рік.

Пунктом 4.8 Умов та правил надання банківських послуг, передбачений обов`язок банку продовжити строк дії Карти з новою датою закінчення строку дії, за наявності коштів в межах платіжного ліміту на відповідному Картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по Картрахунку.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

За вимогами п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі не виконання зобов`язань за договором позичальник на вимогу банку повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

Пункт 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що при порушені клієнтом строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості від суми позову.

Відповідно до вимог пункту 9.1 Умов та правил надання банківських послуг, утримувач доручає банку в будь-який час та без укладення будь-яких додаткових угод: - призупинити чи припинити дію Карти, чи відмовити в її продовжені, заміні чи видачі нової Карти, чи надати доручення будь-якому учаснику Міжнародних платіжних систем вилучити Карту, - якщо Утримувач більше одного разу допустив прострочення погашення Мінімального обов`язкового платежу. Пунктом 9.4 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що в випадку наявності перевитрат платіжного ліміту по карті та непогашення його Клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, наступне відновлення карти можливе тільки після повного погашення заборгованості. За вимогами п. 9.6 Умов та правил надання банківських послуг, при відсутності на Картрахунку Карти грошових коштів в розмірі, достатньому для оплати послуг банка для продовження дії Карти та при ненадходжені грошових коштів протягом 3 місяців з моменту закінчення дії Карти, Банк стягує комісію за обслуговування рахунку відповідно діючим тарифам. Зазначена комісія стягується Банком по закінченню зазначеного в цьому пункті строку, щомісячно. В випадку якщо залишок на Картрахунку менше розміру комісії, встановленої Тарифами банку, то розмір комісії за обслуговування Картрахунку встановлюється в розмірі залишку коштів на Картрахунку Утримувача. При нульовому залишку коштів на неактивному Картрахунку карти останній закривається. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгірується на такий же строк.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.06.2019 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 станом на 27.06.2019 року: заборгованість за кредитом становить 11366,18 грн., яка складається з наступного: 2822,72 грн. заборгованість за тілом кредита; 8543,46 грн. заборгованість за відсотками. (а.с.10-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.23).

На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 , постійно проживала ОСОБА_1 (а.с.22).

Позивачем 14.11.2013 року була направлена претензія кредитора до Олександрівської державної нотаріальної контори (а.с.5).

18.12.2013 року позивачем отримана відповідь, згідно якої спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с.26).

12.09.2019 року позивачем була направлена до відповідача - спадкоємця ОСОБА_1 лист-претензію з проханням сплатити заборгованість за кредитним договором (а.с.27,30).

05.12.2013 року за заявою позивача було відкрито спадкову справу № 163-2013 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відповідно до якої, після смерті ОСОБА_2 , спадкоємці померлого до нотаріальної контори не звертались (а.с.55-98).

Відповідно до листа Олександрівської селищної ради від 24.06.2020 року, за адресою АДРЕСА_1 , станом на 24.07.2013 року були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

У відповідності до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі.

Положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року) щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

За встановленими судом обставинами справи, державним нотаріусом Олександрівської державної нотаріальної контори, спадкова справа до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та постійно проживав до смерті за адресою: АДРЕСА_2 , була відкрита після отримання нотаріусом листа позивача від 11.11.2013 року (а.с.56, 95-96).

Позивачем у якості доказу на підтвердження належного відповідача до позовної заяви долучена копія паспорту ОСОБА_1 , що містить відомості про зареєстровану адресу відповідача АДРЕСА_1 , яка засвідчена її підписом, який датований 21.02.2008 року (а.с.22).

Суд прийшов до висновку, що позивач знав про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 з 22.01.2014 року, мав відомості, що відповідач була зареєстрована за однією адресою з спадкодавцем та відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину, однак у строк встановлений ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року), не пред`явив свої вимоги до відповідача, що позбавляє його права пред`являти вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Також зазначив, що зміни до ст. 1281 ЦК України, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року, судом не застосовуються, оскільки строк передбачений ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року) для пред`являння вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, закінчився до введення в дію зазначеного закону 04.02.2019 року. Оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до відповідача, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України (в редакції, що діяла до 04.02.2019 року), що згідно з ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця, слід відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до них з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Щодо заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємця колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 20 червня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.1-3).

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме - надав ОСОБА_2 кредит у розмірі встановленому договором.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_2 помер (а.с.23).

Банк зазначав, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті ОСОБА_2 утворилась заборгованість 11366,18 грн., яка складається з наступного: 2822,72 грн. заборгованість за тілом кредита; 8543,46 грн. заборгованість за відсотками.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

14 листопада 2013 року АТ КБ «Приватбанк», дізнавшись про смерть позичальника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , направили до Олександрівської державної нотаріальної контори претензію кредитора з проханням повідомити спадкоємців про наявність заборгованості спадкодавця перед Банком та включити ці вимоги до спадкової маси (а.с.5).

18.12.2013 року позивачем отримана відповідь завідувача Олександрівської державної нотаріальної контори № 940/02-14 від 05 грудня 2013 року, згідно якої спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини не звертались (а.с.26).

12.09.2019 року позивачем була направлена до відповідача - спадкоємця ОСОБА_1 лист-претензію з проханням сплатити заборгованість за кредитним договором (а.с.27,30).

05.12.2013 року за заявою позивача було відкрито спадкову справу № 163-2013 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відповідно до якої, після смерті ОСОБА_2 , спадкоємці померлого до нотаріальної контори не звертались (а.с.55-98).

Відповідно до листа Олександрівської селищної ради від 24.06.2020 року, за адресою АДРЕСА_1 , станом на 24.07.2013 року були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.99).

Таким чином, спадкоємцем ОСОБА_2 , на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача в частині того, що пред`явлення вимоги спадкоємцям через нотаріуса, а не безпосередньо спадкоємцям, не суперечить вимогам ч.2 ст.1281 ЦК України (в редакції що діяла на момент відкриття спадщини), оскільки закон не конкретизує яким чином повинна бути пред`явлена вимога до спадкоємців. Звернення до нотаріальної контори, яке відбулось за обставинами справи через чотири місяці після відкриття спадщини, і є саме пред`явленням вимоги до спадкоємців яке здійснене своєчасно.

Висновок суду в рішенні про те, що позивач знав про зареєстровану адресу відповідача ОСОБА_1 з 2008 року, не має правового значення щодо вибору способу пред`явлення Банком вимоги до спадкоємців.

Враховуючи наведене відмова у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строків передбачених ч.2 ст.1281 ЦК України не ґрунтується на вимогах закону.

Звернувшись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 11366 грн. 18 коп. (а.с.1-3).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 згідно кредитного договору б/н отримав картку № НОМЕР_1 , яка має термін дії з 02.07.2007 року по 04/09 року (а.с. 125).

Даних щодо наявності інших карток, які видавалися на ім`я спадкодавця ОСОБА_2 . Банком суду не надано.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за тілом кредиту станом на кінцевий термін дії картки - квітень 2009 року за договором б/н від 20 червня 2007 року становить 2013 грн. 88 коп., відсотки - 951 грн. 27 коп. (а.с.10 - 12).

Відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду будь-яких доказів на спростування позовних вимог банку.

Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , спадкоємця після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 20 червня 2007 року є обґрунтованими в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту станом на кінцевий термін дії картки - квітень 2009 року у розмірі - 2013 грн. 88 коп., та відсотків у розмірі 951 грн. 27 коп..

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, заочне рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості спадкодавця підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, судові витрати сплачені у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то розмір сплаченого при зверненні до суду першої інстанції судового збору в сумі 2102 грн. підлягає стягненню з відповідача пропорційно (26%) задоволеним вимогам, а саме в розмірі 546,52 грн.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а тому сплачений позивачем судовий збір у сумі 3153 грн. за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача також пропорційно (26%) в розмірі 819,78 грн.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 11 366,18 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до статті 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлено у розмірі 2 102 гривні.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 червня 2020 року задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 червня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1д; ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 червня 2007 року, що виникла станом на квітень 2009 року в сумі 2965 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 15 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 2013,88 грн. та за відсотками 951,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на відшкодування витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи судом першої і апеляційної інстанцій в розмірі 1366 (одна тисяча триста шістдесят шість) грн. 30 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року.

Судді: