Єдиний унікальний номер: 223/388/20
Провадження номер: 2/223/224/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2017 року державним виконавцем Бойницькою О.А. були вчинені дії зі знесення належного ОСОБА_1 будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 року були визнані незаконними дії державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 . Щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14.1 кв.м. Позивачка вважає, що діями державного виконавця їй було завдано збитків, які складаються з втрат, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням належного їй майна, а також витрати, які вона вимушена зробити для відновлення її порушеного права,а також доходів, які позивачка могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Загальну суму матеріальних збитків ОСОБА_1 оцінила в 200000,00 гривень. Окрім того, протиправними діями державного виконавця ОСОБА_1 було завдано глибоких моральних страждань, останній довелось прикладати чимало зусиль для організації свого життя в нових умовах, оскільки вона була вимушена доводити порушення її прав у судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій державного виконавця, так і для піклування про власне здоров`я, так-як безпосередньо під час вчинення незаконних дій в неї стався гіпертонічний криз, вона була госпіталізована до стаціонарного відділення міської лікарні. Виходячи з зазначеного ОСОБА_1 оцінила розмір завданої їй моральної шкоди у 40000,00 гривень.

Посилаючись на вищевикладене позивачка просить суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 200000,00 гривень на відшкодування майнової шкоди та 40000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними рішеннями та діями державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи, яке відкладалось та було призначено на 16 листопада 2020 року (а.с. 16).

Від позивачки на адресу суду 21 вересня 2020 року надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою ОСОБА_1 зазначила, що спричинена їй шкода має розраховуватись з урахуванням показника опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції від 26.06.2020 року №151, оскільки будинок кафе, знесений внаслідок незаконних дій державного виконавця є аналогічним житловим будівлям, оскільки був оснащений усіма необхідними мережами та комунікаціями електропостачання, водопроводом, каналізацією. Отже, 13612,00 гривень вартість спорудження одного квадратного метра, 20,7 м. кв. загальна площа знесеного будинку, вартість спорудження будинку кафе є сумою спричиненої матеріальної шкоди, оскільки для відновлення зруйнованої будівлі витрати складатимуть 281768,00 гривень = 13612,00 гривень * 20,7 кв.м.

Крім того, станом на момент розгляду справи розмір упущеної вигоди, внаслідок неможливості користування належним позивачці об`єктом нерухомого майна дорівнює розміру орендної плати, яку вона могла отримати на підставі укладеного між нею та ПП «РАДА» договору оренди від 01 квітня 2017 року, згідно якого орендна плата встановлюється у розмірі 150% встановленої мінімальної заробітної плати на початок кожного року, та загалом складає 166136,00 гривень.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 447904,00 гривень на відшкодування майнової шкоди та 40000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними рішеннями та діями державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А. (а.с. 33).

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 вересня 2020 року прийнято до розгляду вищезазначену заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог та встановлено відповідачам додатковий строк для подання відзиву на позов з урахуванням збільшених позовних вимог до 23 жовтня 2020 року, позивачці визначено строк для подання відповіді на відзив на позов не пізніше ніж за 10 днів до 16 листопада 2020 року (а.с. 41).

Від відповідача Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на адресу суду 18 серпня 2020 року та 23 жовтня 2020 року надійшли відзиви на позов, в межах строків, визначених ухвалами Вугледарського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року та від 23 вересня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзиви відповідача до судового розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзивів Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), останні не погоджуються з заявленими позовними вимогами, вважають підстави позову необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 зазначаючи, що діями державного виконавця їй були спричинені збитки, які складаються з витрат, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням її майна, а також витрат, які вона мусить роботи для відновлення свого порушеного права та доходів, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено відповідачем. Так, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог, майнова шкода заявлена позивачкою складається з наступного:

- майнова шкода, спричинена витратами для відновлення будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яку остання оцінила в розмірі 281768,00 гривень, однак обґрунтовувати даний розрахунок показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України не можна, так-як він не може визначити реальну шкоду спричинену знищенням реального об`єкту нерухомості, з врахуванням його стану;

- упущена вигода, яка складається з орендної плати, яку ОСОБА_1 могла отримувати за договором оренди з ПП «Рада» від 01 квітня 2017 року, згідно з яким орендна плата встановлюється у розмірі 150 відсотків встановленої мінімальної заробітної плати на початок кожного наступного року. За період з 2017 року по 2020 роки, за наведеним позивачкою розрахунком, орендна плата мала дорівнювати 166136,00 гривень, однак позивачка неодноразово наполягала на тому, що будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є саме житловим приміщенням, а використання житлових приміщень для провадження господарської діяльності промислового характеру заборонено та якщо наймачем у договорі найму житла є юридична особа, вона може використовувати таке житло лише для проживання в ньому фізичних осіб. Згідно п. 2 Договору оренди його метою визначена діяльність закладу громадського харчування, тобто договір оренди житлового приміщення із юридичною особою укладено всупереч діючого законодавства, а тому усі ризики від укладення такого договору, а відповідно і збитки у вигляді упущеної вигоди, є тягарем самого власника будівлі.

Окрім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що коли саме було укладено цей договір та чи є він реальним. Таким чином, ОСОБА_1 не обґрунтовано та не доведено підстав для нарахування збитків у вигляді упущеної вигоди, не подано доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від користування орендованими приміщеннями згідно з договором оренди. Відповідно пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначеної будівлі кафе. Також, позивачка має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила йог можливості отримати прибуток, а не укладення договору оренди житлового приміщення з юридичною особою всупереч діючого законодавства.

Більш того, постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року в частині вимог про зобов`язання державного виконавця відновити будинок кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею14,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у стан, відповідно до технічного паспорту від 04 квітня 2017 року, апеляційний господарський суд відмовив ОСОБА_1 , оскільки відсутні юридичні підстави для проведення повороту виконання (судове рішення чинне, наказ не скасований), і враховуючи специфіку спору про фактичне виконання судового рішення, яке не має здатності до примусового виконання, суд не знайшов правових підстав для винесення рішення про відновлення знесеної будівлі. При цьому одним з предметів позову у даній справі є відшкодування шкоди, спричиненої незаконними діями державного виконавця по знесенню будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які позивачка оцінила у сумі 200000,00 гривень. Отже, заявлені у справі №22/6пн за скаргою ОСОБА_1 вимоги щодо зобов`язання державного виконавця відновити будинок кафе та позовні вимоги ОСОБА_1 а частині стягнення майнової шкоди у розмірі 200000,00 гривень є тотожними з точки зору п. 4 ст. 22 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України і не можуть бути розглянуті Вугледарським міським судом Донецької області по суті. Оскільки набрала законної сили постанова Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року. Тому, в частині цих позовних вимог провадження у справі слід закрити, оскільки існує судове рішення, поставлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також, ОСОБА_1 просить суд стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 40000,00 гривень, однак недоведеним є факт спричинення їй моральних страждань порушенням державним виконавцем ст. ст. 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження», в чому конкретно полягають її немайнові втрати, їх характер, тривалість періоду спричинення, причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіянням ним шкоди. Позивачкою не надано обґрунтований розрахунок моральної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить суд закрити провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог про стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди у сумі 447904,00 гривень, а у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 40000,00 гривень відмовити (а.с. 20-25, 49-56).

Від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області 19 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, з порушенням строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року, однак в межах строку встановленого ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 23 вересня 2020 року, зважаючи на введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив відповідача до судового розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву Головне управління Державної казначейської служби України вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Більш того, держава не відповідає по зобов`язанням юридичної особи, а юридична особа не відповідає по зобов`язанням держави. Зазначене свідчить, що норми Цивільного кодексу України не передбачають підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу. Окрім того, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області є юридичною особою, у правовідносинах з ОСОБА_1 не знаходилось, ніякої шкоди своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не завдало та зобов`язань перед останньою не має, та відповідачем у справі бути не може. Окрім того, у своєму позові позивачка схиляється, що моральну та майнову шкоду повинна відшкодувати винна особа, якою на думку позивача є Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), а не Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (а.с. 30-31).

Від відповідачів не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.10.2017 року. Ухвалу господарського суду Донецької області від 11.10.2017 року у справі №22/6пн скасовано та прийнято нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області м. Вугледар Донецької області задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А. щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14.1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області м. Вугледар Донецької області, залишено без задоволення (а.с. 4-10).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85630377 від 24 квітня 2017 року, будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом житлової нерухомості. Позивачці на праві приватної власності належить лише 1/2 частка зазначеної будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 34).

Як вбачається з договору оренди кафе від 01 квітня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та Приватним підприємством «РАДА», як орендарем, орендодавець зобов`язувався передати Орендареві, а Орендар зобов`язувався прийняти у строкове платне користування будинок кафе, та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Адреса будинку кафе: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку, що орендується 20,7 кв.м. Площа внутрішнього приміщення 14.1 кв.м. Строк оренди приміщення, що орендується, складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за Актом прийому-передачі. Розмір місячної орендної плати складає 4800,00 гривень. Розмір орендної плати встановлюється станом на 01 січня кожного наступного року в розмірі 150 відсотків законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати станом на 01 січня поточного року. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (а.с. 35-36).

Наказом Міністерства розвитку громад та території України №151 від 26 червня 2020 року затверджено показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 квітня 2020 року), а саме, вартість 1 кв.м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) у Донецькій області становить 13612,00 гривень (а.с. 39).

Відповідно до виписки з історії хвороби 1005 ОСОБА_1 з 29 травня 2017 року по 09 червня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні ЦМЛ міста Вугледар з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз від 29.05.2017 року (а.с. 11-12).

Згідно довідки про отримання допомоги №02-2/10-6173 від 27 листопада 2019 року, виданої Вугледарським міським управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення м. Вугледар та їй у період з 01 жовтня 2010 року по 30 квітня 2020 року призначено допомогу як малозабезпеченій сім`ї (а.с. 13).

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової матеріальної) та/або моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що для застосування вимог статті 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року, постановленій у справі № 6-183цс14.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17.

На обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 на те, що незаконними діями державного виконавця Бойницькою О.А. щодо знесення належного позивачці будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, всебічна, повна, об`єктивна та безпосередня оцінка, як сукупності наданих до суду доказів та документів, так і кожного доказу окремо, не надають можливості встановити, що держаним виконавцем дійсно було знесено будівлю кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та час такого знесення.

Окрім того, з наданих суду доказів неможливо встановити дійсну (реальну) вартість будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на момент розгляду справи, а посилання ОСОБА_1 щодо вартості виконання робіт, необхідних для відновлення знесеної будівлі кафе є некоректним, оскільки остання здійснюючи розрахунок такої вартості виходить з опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженими наказом Міністерства юстиції від 26.06.2020 року №151, та загальної площі знесеного будинку 20,7 м. кв.

Однак, згідно наданого до суду витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85630377 від 24 квітня 2017 року, будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не є об`єктом житлової нерухомості, а тому розрахунок вартості його відновлення не може вираховуватись виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла.

Більш того, згідно зазначеного витягу про реєстрацію права власності загальна площа будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 14,1 кв.м., в якій ОСОБА_1 належить на праві приватної власності лише 1/2 частина, натомість у наведеному позивачкою розрахунку остання визначає загальну площу знесеного нерухомого майна у 20,7 м. кв.

Щодо доходів, які ОСОБА_1 могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), а саме розміру орендної плати за договором оренди кафе, укладеного між нею та ПП «РАДА» договору оренди від 01 квітня 2017 року, суд вважає необхідним відзначити, що згідно зазначеного договору загальна площа будинку, що орендується становить 20,7 кв. м., однак як зазначалось вище загальна площа будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 14,1 кв.м., в якій ОСОБА_1 належить на праві приватної власності лише 1/2 частина, а тому суд приходить до висновку, що з наданих до суду доказів неможливо однозначно ідентифікувати, яке саме приміщення, будівля, територія / частина приміщення, будівлі, території є предметом даного договору та мало бути надано орендареві у оплатне користування.

Також, враховуючи, що ОСОБА_1 належить на праві власності лише 1/2 частина будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », остання має право на надання у найм лише належної їй частки у майні, однак щодо іншої 1/2 частини кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не належної позивачці, суду не надано жодного доказу для встановлення чи мала остання повноваження на укладення договору оренди кафе даної його частки.

Більш того, згідно даного договору строк оренди приміщення, що орендується, складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за Актом прийму-передачі, однак суду не надано такого Акту прийому-передачі та/або будь-яких інших доказів на підтвердження переходу предмету даного договору оренди у користування орендаря, а як наслідок суд позбавлений можливості визначити початок перебігу строку оренди.

Окрім того, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками, з матеріалів справи неможливо з достовірністю встановити коли саме між позивачкою та Приватним підприємством «РАДА» було укладено договір оренди кафе, до його знесення чи вже після, оскільки як зазначалось раніше, час знесення кафе з наданих до суду доказів встановити не вдалось.

Отже, суд вважає необхідним констатувати, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено факт знесення будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а у разі його дійсного знесення часу проведення такого знесення. Докази надані позивачкою на обґрунтування вимог позову суперечать один одному, зокрема, у договорі оренди від 01 квітня 2017 року площа будинку, що орендується становить 20,7 кв. м., а згідно витягу про реєстрацію права власності загальна площа будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », становить 14,1 кв.м. При цьому ОСОБА_1 належить на праві приватної власності лише 1/2 частина зазначеного кафе, а наведений позивачкою розрахунок вартості виконання робіт, необхідних для відновлення знесеної будівлі кафе, визначено з загальної (повної) площі нерухомого майна у 20,7 м. кв.

З огляду на те, що у ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вину відповідачів у заподіянні шкоди позивачці, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, розмір такої шкоди, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивачки моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди позивачка зазначає, що протиправними діями державного виконавця їй було завдано глибоких моральних страждань, останній довелось прикладати чимало зусиль для піклування про власне здоров`я, так-як безпосередньо під час вчинення незаконних дій в неї стався гіпертонічний криз.

Однак, суд критично ставиться до зазначених посилань ОСОБА_1 , оскільки в межах даної цивільної справи не виявилось можливим встановити, що діями держаного виконавця було завдано позивачці матеріальної шкоди, зокрема, внаслідок знесення будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року визнано незаконними дії державного виконавця щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14,1 кв.м., у зв`язку з виконанням рішенням у якого відсутня здатність до примусового виконання, проте апеляційний суд констатує, що йому не відомо, який саме об`єкта було знесено «державним виконавцем знищена певна кількість матеріальних об`єктів з числа об`єктів, належних боржниці ОСОБА_1 на праві власності», а також який саме об`єкт підлягав знесенню, оскільки у рішенні суду від 20.10.2013 року відсутнє зазначення об`єкта матеріального світу (не містить зазначення індивідуальних ознак майна).

Більш того, як вбачається з наданої до суду виписки з історії хвороби 1005 ОСОБА_1 з 29 травня 2017 року по 09 червня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз від 29.05.2017 року однак зважаючи, що в судовому засіданні не виявилось можливим встановити, що належне позивачці нерухоме майно було знищено державним виконавцем та час такого знищення, суд приходить до переконання, що з наданих до суду доказів неможливо встановити причино-наслідковий зв`язок між діями державного виконавця та лікуванням ОСОБА_1 внаслідок гіпертонічного кризу.

Отже, враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми для встановлення, що діями відповідачів було завдано позивачці моральну шкоду, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням позивачці моральної шкоди, а також визначити в чому саме виразилась завдана ОСОБА_1 моральна шкода та душевні страждання останньої, тому вважає необхідним в задоволенні даної частини вимог позову відмовити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог позову до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди, а тому вважає доцільним та необхідним в їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 22, 23, 386, 1166, 1167, 1173, 1174, 1192 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 77, 80-83, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.