Номер провадження: 22-ц/813/8773/20
Номер справи місцевого суду: 504/412/19
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення аліментів на утримання дружини,

встановив:

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда І групи, з твердої грошової суми у розмірі 210 грн., щомісячно протягом всього життя, на тверду грошову суму у розмірі 2000 грн. щомісячно та 1/6 частину від прибутку, який ОСОБА_2 отримує в натурі, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

- стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_1 , з якою проживає повнолітня непрацездатна дитина інвалід І групи ОСОБА_3 , у розмірі 1000 грн. щомісяця протягом всього життя ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачем народилась донька ОСОБА_3 , яка є інвалідом І групи з дитинства, непрацездатна та потребує постійного догляду. На підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.05.2010 року з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 210 грн., щомісячно та протягом усього життя ОСОБА_4 .

Відповідач регулярно сплачує аліменти, заборгованості по сплаті аліментів немає, однак він самоусунувся від виконання будь-яких обов`язків по відношенню до своєї дитини інваліда, не доглядає за нею та жодним чином не допомагає. Через постійний догляд за дитиною, вона не має можливості влаштуватись на роботу, у зв`язку з чим просить суд стягнути аліменти з відповідача на утримання дружини, із якою проживає дитина інвалід.

Крім того, посилалась на те, що на теперішній час підвищились ціни на продукти, товари та житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим вважає, що аліменти в розмірі 210 грн. не достатні для утримання дитини інваліда. Відповідач офіційно працевлаштований в охоронній фірмі, займається сільськогосподарським виробництвом та фермерством, має земельну ділянку розміром 8,5 га та додатково орендує землю для ведення сільськогосподарського виробництва. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно сплачувати аліменти у заявленому розмірі, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що дитина потребує посиленого харчування, відповідач забезпечена людина, в нього багато техніки у дворі та він переписав землю на своїх дітей. В свою чергу, на даний час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки її пенсія становить 2000 грн., а соціальна пенсія дитини - 1700 грн. В заперечення щодо утримання відповідачем непрацездатної матері та брата зазначила, що вони мешкають окремо від відповідача та отримують пенсію.

Відповідач позов не визнав пояснивши суду, що вважає аліменти у сумі 210 грн. достатніми для утримання дитини з інвалідністю, більшу суму він платити не має можливості. Крім того, підтвердив, що він дійсно має земельний пай, який обробляє, однак в цьому році був неврожай та він зазнав суттєвих збитків. На даний час у нього немає нерухомості, він мешкає у будинку дружини та вони разом з дружиною потребують медичного втручання.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються в твердій грошовій сумі із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 210 грн. до 1059 грн. щомісячно із подальшою індексацією у відповідності до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і довічно.

Стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року та постановлення нового, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.75-77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про змінурішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року, в частині збільшення розміру аліментів, зменшивши визначений судом першої інстанції розмір аліментів, що стягуються в твердій грошовій сумі з нього на користь позивачки на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 з 1059 грн. до 500 грн., в іншій частині рішення суду просив залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с. 78-71).

12 листопада 2020 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргуОСОБА_1 , в якому він просив її апеляційну скаргу залишити без задоволення в повному обсязі (а.с. 93-94).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.12.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

При цьому колегією суддів враховано, що копії ухвал про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 91, 92).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, розгляд справи призначено ухвалою суду від 30.11.2020 року та відбувся 04.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги та збільшуючи розмір аліментів, районний суд виходив із того, що обов`язок утримувати дитину є рівним обов`язком як матері, так і батька, а також із того, що на теперішній час аліменти у розмірі 210 грн. не можуть в повному обсязі забезпечити потреб дитини з інвалідністю, у зв`язку з чим збільшив розмір аліментів до 1059 грн., що становить 50% від прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, станом на 01.07.2020 року у відповідності до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає непрацездатна дитина з інвалідністю, районний суд виходив із того, що в ході судового розгляду було встановлено, що відповідач пенсіонер, отримує пенсію у розмірі 1960,07 грн. щомісяця, має певні вади із здоров`ям та з урахуванням того, що розмір аліментів було збільшено з 210 грн. до 1059 грн., суд дійшов до висновку, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом 1 групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду та нагляду, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №948651 (а.с.9).

Позивачка ОСОБА_1 проживає в с. Старі Шомполи разом із донькою ОСОБА_3 , яка знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Шомполівської сільської ради (а.с. 11).

Відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини та участі в житті доньки не приймає, проживає окремо, про що свідчить виписка із домової книги (а.с.13).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 травня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання повнолітньої доньки, інваліда І групи ОСОБА_3 у розмірі 210 грн., щомісяця протягом усього життя (а.с.7-8).

Згідно з ч. 1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому, з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першоїст.80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Разом з тим, як передбачено ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді справи судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лиманській ЦРЛ Одеської області згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 54).

ОСОБА_2 отримує пенсію за віком у розмірі 1960,07 грн. на місяць, у період з вересня 2019 року по лютий 2020 року отримав пенсію у загальному розмірі 11760,42 грн., що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 39).

Крім того, Шомполівською сільською радою було надано довідку, якою підтверджується, що ОСОБА_2 дійсно проживає в с. Старі Шомполи та на території Шомполівської сільської ради не має нерухомого майна в приватній власності (а.с.40).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Лиманській ЦРЛ Одеської області та йому рекомендовано оперативне лікування (а.с.47).

Виходячи із обставин справи, та збільшуючи розмір аліментів до 1059,00 грн., суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач отримує пенсію, має земельний пай та обробляє земельну ділянку, про що ним було особисто зазначено у судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про збільшення розміру аліментів з 210 грн. до 1059 грн., оскільки батьки мають спільний обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини з інвалідністю.

Колегія суддів зазначає, що доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідач ОСОБА_2 працює в охоронній фірмі та орендує земельні ділянки, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв їх до уваги. При цьому судом правомірно зазначено, що позивачкою клопотань про витребування вказаних відомостей не заявлялось.Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, в частині стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає непрацездатна дитина з інвалідністю, у зв`язку з тим, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач пенсіонер, отримує пенсію у розмірі 1960,07 грн. щомісяця, має певні вади здоров`я та з урахуванням того, що розмір аліментів було збільшено з 210 грн. до 1059 грн.

Також матеріалами справи належним чином не підтверджується, що на утриманні відповідача перебувають ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки належних доказів, які б підтверджували зазначене (відповідні рішення виконкому чи суду про встановлення опіки, довідки, квитанції, тощо), суду надані не були. Крім того, в ході судового розгляду позивачкою було зазначено, що вищевказані особи мешкають окремо від відповідача та отримують пенсію. Відповідач не заперечував проти цього, у зв`язку з чим, судом визнається цей факт встановленим та таким, що доказуванню не підлягає.

Крім того, суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на необхідність хірургічного втручання, оскільки зазначені обставини не позбавляють відповідача обов`язку по утриманню дитини з інвалідністю.

Що стосується посилання суду на те, що ОСОБА_7 не є дружиною відповідача та вона потребує хірургічного втручання, оскільки жодних доказів, що ОСОБА_7 є дружиною відповідача, що вони ведуть спільне господарство та побут, суду надані не були, то вони спростовуються наявною у справі копією свідоцтва про шлюб, укладеного 19.01.1991 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 , прізвище якої після шлюбу ОСОБА_9 (а.с.83).

Разом з тим, вказане судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не спростовуює висновків суду про можливість відповідача ОСОБА_2 надавати на утримання своєї повнолітньої доньки інваліда першої групи з дитинства ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 1059 грн.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки інваліда першої групи з дитинства ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 1059 грн., так як він може сплачувати аліменти лише у розмірі 500 грн. щомісячно, є безпідставними і спростовуються наявними у справі доказами.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідно до частин 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Колегія суддів також зазначає, що згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти них, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційних скарг його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадку, передбаченому п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева