Постанова
Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 2/2218/2106/11

провадження № 61-6272св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Національна академія Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рохов Олег Володимирович, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 02 грудня 2019 року у складі судді Козак О. В. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що з 10 жовтня 1981 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони набули житловий будинок на АДРЕСА_1 . Вказаний будинок вона придбала із відповідачем за спільні кошти, тому вважала, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі державного акта на право приватної власності на землю від 17 серпня 1999 року ОСОБА_2 отримав у власність земельну ділянку площею 0,12 га за вказаною адресою. Зазначала, що вони не досягли згоди щодо поділу майна. Крім того, після розірвання шлюбу відповідач став чинити їй перешкоди у користуванні спільним майном, змінив замок на вхідних дверях будинку.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_1 , розділити їх в натурі відповідно до висновку експерта, вселити її у будинок

і зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні ним.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 10 жовтня 2016 року залучено Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького до участі

у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Короткий зміст судових рішення
Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житлом шляхом її вселення

у будинок АДРЕСА_1 . У решті позовних вимог відмовлено. Заходи забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані на АДРЕСА_1 скасовано.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 11 квітня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 24 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки скасовано.

Справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині оскаржувані судові рішення залишено без змін (провадження № 61-1448св18).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 02 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а саме: житлового будинку

на АДРЕСА_1 ; земельної ділянки

площею 0,12 га (кадастровий номер :17:006:0055)

на АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Залишено іншу 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,12 га (кадастровий номер :17:006:0055) на

АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у власності ОСОБА_2 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що йому безоплатно передано у власність житловий будинок

АДРЕСА_1 , в тому числі і шляхом приватизації. Отже, житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055, є спільною сумісною власністю подружжя і їхні частки є рівними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 02 грудня 2019 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що житловий будинок набутий ОСОБА_2 і ОСОБА_1 за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Оскільки ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, то вони відповідно набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок і земельну ділянку, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У касаційній скарзі, поданих у квітні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рохов О. В., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким

у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 16 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що під час повторного розгляду справи позивач не надала суду доказів тієї обставини, що право власності на спірне майно, яке було закріплене за відповідачем на праві особистої власності відповідно до свідоцтва про право власності та будинок та державного акта на право власності на земельну ділянку, виникло у обох сторін в результаті його придбання під час шлюбу за відплатним договором чи за рахунок спільних коштів або в результаті спільної праці подружжя. Крім того вона також не надала суду доказів того, що вказане майно було нажито подружжям ОСОБА_4 , а не відповідачем особисто.
Зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що на час одержання ним свідоцтва про право власності на спірний будинок,

29 грудня 1997 року, вони не проживали разом, не вели спільного господарства та не підтримували подружніх відносин. На час отримання ним у приватну власність спірного будинку позивач не потребувала поліпшення житлових умов, оскільки у її власності та у власності їхніх дітей перебувала квартира АДРЕСА_2 ,

у якій позивач проживала окремо від нього до 2004 року, що підтверджується фактом реєстрації її місця проживання у вказаній квартирі.

Вказує, що він набув спірний житловий будинок та земельну ділянку безоплатно відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому спірний будинок та земельна ділянка є його особистою власністю.

Зазначає, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Касаційна скарга, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рохов О. В., мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що надані відповідачем письмові докази, достовірно та достатньо підтверджують той факт, що відповідач набув житловий будинок по

АДРЕСА_1 не за особисті кошти за відплатним договором чи

в результаті спільної праці подружжя ОСОБА_4 , а був отриманий

в особисту приватну власність відповідачем безоплатно на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а земельну ділянку він отримав у приватну власність в порядку безоплатної приватизації земельної ділянки, відповідно до статті 118 Земельного Кодексу України.
Зазначає, що посилання судів першої та апеляційної інстанцій на договір «Про сумісну діяльність» від 20 травня 1997 року, як на доказ придбання спірного будинку за спільні кошти подружжя ОСОБА_5 , є безпідставним.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги
У червні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційні скарги ОСОБА_2 та його представника, в якому зазначає, що касаційні скарги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 10 жовтня 1981 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували

в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2011 року.

У період з 03 серпня 1976 року до 03 березня 1999 року ОСОБА_2 проходив військову службу та наказом Голови Державного комітету

у справах охорони державного кордону України від 27 січня 1999 року № 32 був звільнений у запас.

20 травня 1997 року між Акціонерним товариством відкритого типу «Техбудінвестпроект» (далі АТВТ «Техбудінвестпроект») і ОСОБА_2 укладено договір про сумісну діяльність на будівництво садиби в житловому масиві «Дивокрай». За умовами вказаного договору АТВТ «Техбудінвестпроект» як генеральний замовник з виконання договору на капітальне будівництво від 30 квітня 1996 року № 14, укладеного між ним

і Управлінням будівництва та розквартирування Прикордонних військ України, зобов`язалося здійснити будівництво та передати у власність ОСОБА_2 садибу, а той, у свою чергу, зобов`язався прийняти участь

у дольовому фінансуванні будівництва житлового масиву. При цьому

ОСОБА_2 повинен був придбати акції АТВТ «Техбудінвестпроект» на суму 1 000,00 грн, а також сплатити товариству до 01 червня 1997 року одноразовий внесок за гараж у розмірі суми, еквівалентній 5 000 дол. США.

На виконання договору про сумісну діяльність ОСОБА_2 20 травня

1997 року придбав 100 простих іменних акцій АТВТ «Техбудінвестпроект» вартістю 1 000,00 грн, а 26 травня 1997 року сплатив товариству

9 260,00 грн.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (Академія) від 29 липня 1997 року № 3 виділено військовослужбовцям, які брали дольову участь

у будівництві житла, позачергово житлові приміщення. Зокрема,

ОСОБА_2 на склад сім`ї з чотирьох осіб, у тому числі він, дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_7 , виділено трикімнатну квартиру

АДРЕСА_3 .

Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 29 грудня 1997 року № 610-р затверджено акт державної приймальної комісії від 23 грудня 1997 року по прийняттю

в експлуатацію закінчених будівництвом дев`яти двоквартирних житлових будинків, загальною площею 20 386 кв. м, розташованих у мікрорайоні «Дивокрай».

07 липня 1998 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок

АДРЕСА_4 від 10 серпня 1999 року № 5 передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану в мікрорайоні «Дивокрай» і призначену для індивідуального житлового будівництва.

На підставі цього рішення 17 серпня 1999 року Грузевицька сільська рада Хмельницького району Хмельницької області видала ОСОБА_2 державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІХМ

№ 036914, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 431.

У подальшому адресу спірного житлового будинку змінено на

АДРЕСА_1 .

3 грудня 2012 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю зареєструвала декларацію про готовність об`єкта

до експлуатації прибудови до житлового будинку та гаража

на АДРЕСА_1 , які були побудовані в період з 2000 до 2004 року.

18 лютого 2014 року Реєстраційна служба Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житловий будинок по

АДРЕСА_1 та внесла відповідний запис про право власності відповідача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 лютого 2014 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :17:006:0055, розташовану на АДРЕСА_1 , та призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рохов О. В., задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Сімейні правовідносини, які виникли до 01 січня 2004 року, регулюються положеннями КпШС України.
Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Аналогічна норма міститься у статті 60 СК України.
Спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року

у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року

у справі 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Подібна норма міститься у статті 70 СК України.

Згідно із частинами першою та другою статті 30 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить

у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки

у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.
Судом встановлено, що житловий будинок придбаний ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 .

Згідно з довідками Грузевицької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області від 12 листопада 2010 року № 437, від 28 березня 2011 року № 126, від 12 серпня 2015 року № 202 і від 23 грудня 2016 року

№ 982, а також акта обстеження проживання у житловому будинку

та погосподарської книги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані та спільно проживали у житловому будинку по АДРЕСА_5 (а.с. 33, 34, 133, 136, 153, т. 1; а.с. 8, т. 3; а.с. 85, 8790, т. 5)

Врахувавши вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 11 квітня 2018 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що спірний будинок і земельна ділянка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя. Оскільки ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, то вони відповідно набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований. Частки сторін у цьому майні є рівними.

ОСОБА_2 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на житловий будинок і земельну ділянку, внаслідок чого суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку та земельної ділянки підлягає задоволенню.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач набув спірний житловий будинок та земельну ділянку безоплатно відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,

а тому спірний будинок та земельна ділянка є його особистою власністю,

є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не довів обставин на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають,

а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рохов Олег Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 02 грудня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду

від 03 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Ю. В. Черняк