ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/5991/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1310/20, №22-ц/4823/1311/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Бобрової І.О.,

суддів Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2020 року та на додаткове рішення цього ж суду від 14 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення 08.09.2020,

дата складання судом першої інстанції повного тексту додаткового рішення 14.09.2020,

У С Т А Н О В И В:

20 липня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» ( надалі - ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» ) звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої 11475,86 грн у відшкодування шкоди в порядку регресу та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 08.09.2019 сталася ДТП за участю автомобіля Skoda Felicia, днз НОМЕР_1 , під керуванням відповідачки, та автомобілем Toyota Avensis, днз НОМЕР_2 . Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.09.2019 у справі №761/6489/19 винною особою у скоєнні ДТП за ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_1 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Потерпілому було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту на суму 11475,86 грн. На підставі наданих документів та згідно з умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-8096993 від 04.02.2019 зазначене ДТП ПрАТ «СК «Еталон» визнала страховим випадком та виплатила потерпілому страхове відшкодування в розмірі 11475,86 грн, виконавши зобов`язання за договором страхування. Враховуючи ту обставину, що постраждала від ДТП особа отримала страхове відшкодування від позивача, то до нього в порядку ст.1191 ЦК України та ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2020 року стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 5000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» просить скасувати рішення суду першої інстанції від 08.09.2020 та додаткове рішення цього ж суду від 14.09.2020, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на необґрунтованість прийнятих рішень. Так, скаржник наполягає на тому, що відповідачка визнала себе винною у скоєнні ДТП під час розгляду справи №751/6489/19. Із заяви відповідачки написаної після ДТП вбачається, що ДТП відбулося через відмову гальм. Також скаржник звертає увагу суду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №330/630/19. Крім того, судом було взято до уваги показання свідка ОСОБА_2 . Однак, на думку скаржника, його показання не є належним та допустимим доказом, оскільки він не володіє спеціальними знаннями, не був присутнім на місті події на момент ДТП, а тому не може стверджувати, що автомобіль був у належному технічному стані.

Також скаржник не погоджується із додатковим рішенням суду щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Так, в акті виконаних робіт згідно з переліком виконаних послуг не прописано вартості за кожну проведену дію та підтвердження даних дій. Щодо послуги «отримання додаткових доказів» - з матеріалів справи не вбачається, що представником відповідача були надіслані адвокатські запити про отримання копій документів, не подано клопотання про залучення доказів. Крім того, «укладення договору про надання правової допомоги» не входить безпосередньо у надання правової допомоги. Стосовно «вивчення судової практики», то представником відповідачки не деталізовано та не надано підтвердження застосування переліку назв науково-практичних монографій, коментарів, публікацій, які вивчалися, номерів справ, які вивчалися з даної категорії спору. Включена до акту послуга - «проведення зустрічі зі свідками та отримання інформації», є незрозумілою, оскільки не вбачається інформації про укладення договору про надання правничої допомоги зі свідком ОСОБА_2 . Отже, при визначення суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідачка ОСОБА_1 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 вересня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 вересня 2020 року - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, а також стягнути витрати на правову допомогу, посилаючись на те, що судові рішення є законними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що твердження позивача, що в момент ДТП технічний стан транспортного засобу відповідача не відповідав ПДР, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. На думку відповідачки, доводи позивача є виключено припущенням. Постанова Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18.09.2019 у справі №751/6489/19 є доказом виключно того, що трапилося ДТП та того, що винною особою є відповідачка. Інші обставини справи, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, преюдиційного значення для розгляду даної цивільної справи не мають. Звертає увагу на покази свідка ОСОБА_2 , який показав, що, зачекавши оформлення матеріалів поліцією, він забрав транспортний засіб та відігнав його своїм ходом на стоянку. Жодних проблем з гальмами не було.

Відповідачку не було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та за порушення п.31.4 ПДР, оскільки саме ці норми передбачають відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування. А заява відповідачки до страхової компанії про настання страхового випадку, в якій остання зазначила про те, що нібито відмовили гальма, не може бути тим беззаперечним доказом, що транспортний засіб під час експлуатації не відповідав існуючим вимогам ПДР, оскільки був лише припущенням останньої, яка не могла адекватно оцінити ту ситуацію внаслідок хвилювання.

Щодо додаткового рішення, то відповідачка звертає увагу суду на правовий висновок, викладений у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18. Чинним законодавством не передбачено обов`язок щодо зазначення в акті виконаних робіт вартості однієї години наданих послуг; зазначення джерел, монографій, підручників, статей, коментарів, судової практики із зазначенням номерів конкретних справ. Виконані адвокатом роботи є реальними, а їх вартість відповідає критеріям розумності та справедливості. В даному випадку слід звернути увагу на постанову Верховного суду від 06.10.2020 у справі №922/376/20.

Також відповідачка вказує на те, що письмові докази подані апелянтом в порушення приписів ЦПК України та не мають враховуватися при розгляді даного спору в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції від 08.09.2020 відповідає повністю, а додаткове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка до адміністративної відповідальності за статтею 121 КУпАП судом не притягувалася, в зв`язку з цим наведена постанова суду про притягнення її до адміністративної відповідальності не є беззаперечним і достатнім доказом експлуатації ОСОБА_1 транспортного засобу, що в момент ДТП мав технічні несправності. Крім того, працездатність гальмівної системи автомобіля відповідача в момент ДТП підтверджується показаннями допитаного судом свідка, які нічим не спростовані, а тому вважається доведеним. А тому відсутні правові підстави для застосування наслідків, передбачених пунктом «г» статті 38.1.1 Закону та задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже приписи ст.1191 ЦК України, на яку посилається позивач, надає право зворотної вимоги лише до винної особи.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що 08.09.2019 о 19 год. 30 хв. на вул. Івана Мазепи в м. Чернігові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Skoda Felicia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , і автомобіля Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП щодо порушення водієм п.13.1 Правил дорожнього руху був складений відносно ОСОБА_1 і направлений до суду.

Внаслідок ДТП автомобіль Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був пошкоджений. Його власникові завдано майнової шкоди в розмірі 11475 грн 86 коп. (а.с.12-14).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Skoda Felicia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 08 вересня 2019 року № АМ8096993 (а.с.9).

На підставі вказаного полісу № АМ 8096993 позивач здійснив виплату потерпілій особі - ОСОБА_4 - суми страхового відшкодування в розмірі 11475 грн 86 коп. (а.с.15-16).

23 грудня 2019 року на адресу ОСОБА_1 ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» направило претензію про добровільне погашення заборгованості в порядку регресу (а.с.17).

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.09.2019 (справа № 751/6489/19) ОСОБА_1 визнано винною в порушенні вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху і притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.10).

Вказана постанова набула законної сили 01.10.2019. В апеляційному порядку судове рішення не оскаржувалось.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнала себе винною у скоєнні ДТП та пояснила, що у її автомобіля були механічні пошкодження, а саме - відмовили гальма.

Проте, як вірно було зазначено судом першої інстанції, відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог пункту 13.1 Правил дорожнього руху, який зобов`язує водіїв транспортних засобів дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу. А експлуатація транспортного засобу, що має несправну гальмівну систему, є порушенням пункту 31.4 цих Правил і утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 121 КУпАП. Втім, відповідачка за статтею 121 КУпАП судом не притягувалася, в зв`язку з цим наведена вище постанова суду не є беззаперечним і достатнім доказом експлуатації відповідачкою транспортного засобу, що в момент ДТП мав технічні несправності.

З огляду на викладене та відсутність постанови про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за статтею 121 КУпАП через несправність гальмівної системи, відсутні правові підстави для застосування наслідків, передбачених пунктом «г» статті 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суб`єктивне сприйняття відповідачкою технічної несправності автомобіля у стресовій ситуації, що пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою, не може бути підставою для матеріальної відповідальності за пунктом «г» статті 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на відсутність об`єктивних доказів наявності технічної несправності автомобіля відповідачки.

Вказане спростовує доводи скаржника із зазначених підстав.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» у задоволенні позовних вимог. Підстав для скасування рішення апеляційний суд не вбачає.

Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду у справі №330/630/19 не може бути прийнято апеляційним судом до уваги, оскільки причиною завдання майнової шкоди потерпілому стало колесо, що відірвалося від машини в результаті чого сталося ДТП. Водій був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3 «А», «Б» Правил Дорожнього руху. Тобто дані правовідносини не є подібними.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення суду від 08.09.2020 відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися із додатковим рішенням суду першої інстанції, яким стягнуті витрати на правничу допомогу адвоката.

Задовольняючи заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Прокоф`єва Б.І., суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду позивачеві в задоволенні позову відмовлено повністю, а здійснення відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката підтверджується належними доказами, зокрема: копією договору про надання правничої допомоги від 18.08.2020 № 59/20, актом виконаних робіт від 08.09.2020 та квитанцією від 08.09.2020 № 291215,

Колегія суддів не може погодитися із зазначеним висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані не в повному обсязі, необхідному для правильного вирішення спору.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 - адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

У справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу її представник адвокат Прокоф`єв Б.І. разом із заявою про відшкодування судових витрат (а.с.47) надав суду акт виконаних робіт від 08.09.2020 із зазначенням переліку наданих послуг на суму 5000 грн (а.с.50), квитанцію №291215 (а.с.51) про сплату 5000 грн (особа платника не зазначена), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_5 та рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (а.с.53). Крім того представником відповідачки було надано два договори №59/20 про надання правової допомоги ОСОБА_1 від 18.08.2020 (а.с.48,49). Договір на а.с.48 містить домовленості щодо оплати послуг адвоката у розмірі, що визначається сторонами згідно з актом виконаних робіт або розрахунку оплати правової допомоги. Договір на а.с.49 пов`язаний з представництвом ОСОБА_1 , а також з юридичним супроводом та допомогою у відчуженні 1/2 частки квартири, за адресою АДРЕСА_1 , що належить клієнту.Пунктом 3.1. договору визначена винагорода адвоката в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 1385000 грн.

З наданих представником відповідачки документів, зокрема, з акту виконаних робіт від 08.09.2020 не вбачається розрахунків витрат та вартості наданих адвокатом послуг.

Інформація, яка міститься в акті виконаних робіт, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Вказане відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом 23.11.2020 при розгляді справи №638/7748/18.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» на додаткове рішення суду підлягає задоволенню.

Підстав для стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, про що ставиться питання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, не має через відсутність даних про їх сплату та відсутність належного розрахунку. Клопотання про надання цих доказів в порядку ст. 141 ч.8 ЦПК України суду не подавалося.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 376 ч.1 п.2, 381- 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2020 року скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 03.12.2020.