ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8860/20 Справа № 206/6610/19 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що 08 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. З 31 травня 2013 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично там проживала зі своїм чоловіком як член його сім`ї. 27 квітня 2019 року о 20 год. за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно неї психологічне насильство, що полягало у діях психологічного характеру, а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року по справі №206/2782/19 визнано винним ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Під час розгляду вказаної справи, ОСОБА_1 свою провину визнав у повному обсязі. Позивач зазначає, що з того часу вона неодноразово намагалася потрапити у квартиру за адресою її реєстрації, проте не змогла цього зробити у зв`язку з тим, що відповідач повісив замок на вхідні двері до квартири та не надав їй дублікат ключів. Будь-які спроби поговорити з відповідачем та вирішити даний конфлікт виявилися безнадійними. 28 листопада 2019 року вона в черговий раз спробувала зайти до квартири за адресою її проживання та реєстрації, однак через наявність замка на дверях вона не змогла потрапити у середину. Дані обставини також підтверджуються відеозаписом та письмовими поясненнями свідка. Своїми незаконними діями відповідач чинить їй перешкоди у користуванні житлом, в якому вона зареєстрована, позбавляє її житла та як наслідок порушує її конституційні права на житло. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди у користуванні житлом та вселити її у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зобовязати ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та надати дублікат ключів від замка на вхідних дверях, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 08 лютого 2013 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . Дітей від шлюбу у них немає. 31 травня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрована в його квартирі АДРЕСА_2 . 27 квітня 2019 року ОСОБА_2 забрала свої особисті речі і виїхала на постійне місце проживання по АДРЕСА_3 разом з іншим чоловіком. В цей же час вона розповсюдила оголошення про бажання зняти квартиру для сім`ї із 3-х чоловік, в оголошенні вказаний її номер телефону. ОСОБА_4 2019 року він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2020 року шлюб між ними розірвано. Вважає, що на теперішній час ОСОБА_2 є для нього сторонньою, яка перешкоджає йому належним чином користуватися і володіти належним йому жилим приміщенням, чим порушує його права, як власника. На теперішній час, після розірвання шлюбу, він проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житлом та вселено ОСОБА_2 (р.н.ок.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) у квартиру за адресою АДРЕСА_5 . Зобов`язано ОСОБА_1 (р.н.ок.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) не чинити перешкод ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) у користуванні квартирою за адресою АДРЕСА_5 , та надати дублікат ключів від замка на вхідних дверях. Стягнуто з ОСОБА_1 (р.н.ок.п.п. НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 30 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 30 липня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності , члени сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З матеріалів справи вбачається, з 08 лютого 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9).

З 31 травня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та фактично там проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_1 , як член сім`ї (а.с.6, 109).

У вказаній квартирі зареєстровані також ОСОБА_1 та неповнолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.108, 109).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом серії №НАЕ 172477 від 03 грудня 2014 року, виданого державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1951 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.46).

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_6 та в цілому складається з: 1 коридор; 2 ванна; 3 туалет; 4 кухня; 5 житлова; 6 житлова; І лоджія. Загальна площа квартири - 48,8 кв.м., житлова площа 28,2 кв.м. (а.с. 26).

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 грудня 2014 року за №30362511 вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1/1 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.27).

З постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2019 року у справі №206/2782/19 вбачається, що 27 квітня 2019 року о 20.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння вчинив відносно ОСОБА_2 психологічне насильство, що полягало у діях психологічного характеру, а саме висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_1 свою провину визнав у повному обсязі. Вказаною постановою визнано винним ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.141).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року у справі №206/6123/19, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) зареєстрований 08 лютого 2013 року Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №20 розірвано (а.с. 52).

Відповідно акту від 29 квітня 2019 року, виданого КП Житлове господарство Самарського району ДМР та підписаного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 28 квітня 2019 року забрала свої власні речі і пішла в інше постійне місце проживання зі своїм співмешканцем (а.с. 28).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_2 зазначала, що вона неодноразово намагалася потрапити у квартиру за адресою її реєстрації, проте не змогла цього зробити у зв`язку з тим, що відповідач повісив замок на вхідні двері квартири та не надав їй дублікат ключів. Будь-які спроби поговорити з відповідачем та вирішити даний конфлікт виявилися безнадійними.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникали сварки та ОСОБА_2 вимушена була покинути своє зареєстроване місце проживання.

Встановлено, ОСОБА_1 чинить ОСОБА_2 перешкоди у проживанні та користуванні квартирою, де вона зареєстрована, замінив замки на вхідних дверях та не надає їй ключі.

В подальшому ОСОБА_2 неодноразово намагалася потрапити до житла за зареєстрованим місцем проживання, однак не змогла, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 повісив на вхідні двері в квартиру АДРЕСА_2 навісний замок, тим самим їй чинить перешкоди у користуванні квартирою.

Таким чином, ОСОБА_2 доведено факт позбавлення її користуванням житлом - квартирою АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована.

Посилання ОСОБА_1 на неможливість спільного проживання у спірній квартирі у зв`язку з постійними конфліктами та розірваним шлюбом, як на підставу для задоволення його зустрічних позовних вимог, є безпідставними, оскільки особисті відносини сторін не можуть виступати законною підставою для обмеження права проживання та користування житлом ОСОБА_2 .

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності зустрічних позовних вимог про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підтвердження факту не проживання ОСОБА_2 тривалий час у квартирі без поважних причин спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді