У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дубровська Олена Миколаївна, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» третя особа без самостійних вимог на боці відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким , що не підлягає виконанню.

Заявник вказує на те, що між ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки для повернення безпідставного стягуваних з неї коштів ОСОБА_2 необхідно буде витратити значні для неї кошті, пов`язані з захистом права, та невідомо, чи буде існувати ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на момент ухвалення рішення про повернення коштів. на переконання заявника, вжиття заходів забезпечення позову не буде перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Представник заявника вказує на те, що за заявою ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про примусове виконання рішення 19 жовтня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем постановою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з виконання виконавчого напису № 4898 від 24.01.2020 року, а тому у випадку, якщо спір буде вирішено на користь позивача, будуть відсутні підстави для стягнення на підставі виконавчого документу, який виданий в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи з викладеного, на думку представника позивача, наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 4998, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 22 січня 2020 р. щодо стягнення ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу за кредитним договором у розмірі 39252,09 грн.

На переконання представника позивача, такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та істотно не вплине на права та інтереси ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Так, заявник просить суд: враховуючи викладене та керуючись ст. 149,150 ЦПК України ОСОБА_2 просить суд забезпечити її позов шляхом зупинки стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 24 січня 2020 р. за № 4998 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу за кредитним договором у розмірі 39252,09 грн. виконання якого здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні вживатися судом лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Разом з тим, позивач просить суд забезпечити її позов шляхом зупинки стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем від 24 січня 2020 р. за № 4998 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу за кредитним договором у розмірі 39252,09 грн. виконання якого здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем.

Разом із тим жодних відомостей щодо наявності виконавчого напису, виконавчого провадження із примусового виконання такого, власне як і самого стягнення із заробітної плати у рамках вказаного в заяві виконавчого провадження до заяви про забезпечення виконавчого провадження заявником не надано.

При цьому, належним способом оскарження такого виконавчого документу, як виконавчий напис є саме пред`явлення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач пред`явив позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При цьому зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що такий позов пред`явлено саме в порядку оскарження нотаріальної дії.

Клопотання про зупинення виконання має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення, підтверджені певними доказами.

При цьому у підтвердження обґрунтування поданої заяви, до матеріалів не додано жодного доказу, що позивач взагалі працює в ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» та із заробітної плати позивача здійснюються відрахування в рамках виконавчого провадження, та якого саме.

У зазначеній справі представником заявника не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання такого виконавчого напису, встановити підстави для зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса без дослідження матеріалів справи та виконавчого провадження не можливо.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош