Справа № 675/2817/18
Провадження № 2/675/16/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Пашкевича Р. В., за участю: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В., представника позивача Драпчука С. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського товариства «Агрос-Віста» про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» (далі - ТОВ СГП «Агрос-Віста») про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_1 зазначає, що 01 листопада 2012 року укладено договір оренди землі, за умовами якого він передав в оренду ТОВ СГП «Агрос-Віста» земельну ділянку площею 2,52 га (кадастровий номер :04:003:0106), розташовану на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та 13 березня 2014 року було здійснено державну реєстрацію права оренди вказаної земельної ділянки за відповідачем. Позивач не підписував договір оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, внаслідок чого оспорюваний правочин вчинений поза його волею та є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд визнати договір оренди землі від 01 листопада 2012 року, який був підписаний від його імені невстановленою особою, недійсним і повернути земельну ділянку з чужого незаконного володіння.

Ухвалою судді від 02 листопада 2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 січня 2019 року призначено по даній справі судову почеркознавчу експертизу.

25 січня 2019 року за ухвалою суду зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року провадження у даній справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання вільних та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 19 березня 2019 року зупинено провадження у даній справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року провадження у даній справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання додаткових вільних зразків підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року зупинено провадження у даній справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду, витребувано у відповідача оригінали письмових доказів, поданих представником ТОВ СГП «Агрос-Віста» на підтвердження сплати орендної плати ОСОБА_1

19 лютого 2020 року за ухвалою суду зупинено провадження в указаній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №145/2047/16-ц.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року провадження у справі поновлено.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Кривінчук О. В. надіслала до суду письмове клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи у зв`язку з продовженням Кабінетом Міністрів України в Україні карантину до 31 грудня 2020 року через спалах у світі коронавірусу. Зазначила, що вона за станом здоров`я знаходиться у зоні ризику щодо захворювання коронавірусною хворобою.

Разом з тим слід вказати, що 22.10.2020 ОСОБА_3 надіслала до суду клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 22 жовтня 2020 року о 10 год. 00 хв. у зв`язку із запровадженими на території України карантинними заходами, зокрема те, що вона за станом здоров`я знаходиться у зоні ризику щодо захворювання коронавірусною хворобою.

Проте, судом було відхилено дане клопотання як необґрунтоване та не підтверджене належними доказами, та відкладено розгляд справи у зв`язку із ненадходженням рекомендовано повідомлення про вручення поштового повідомлення (повістки про виклик в судове засідання на 22.10.2020) відповідача ТОВ СГП «Агрос-Віста» як юридичної особи.

Розгляд даної справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 23 листопада 2020 року.

В подальшому, а саме після 22.10.2020 на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового повідомлення № 624, відповідно до якого відповідач ТОВ СГП «Агрос-Віста» 15.10.2020 отримав виклик в судове засідання на 22.10.2020, тобто був повідомлений належним чином.

23 листопада 2020 року відповідач ТОВ СГП «Агрос-Віста» та їх представник адвокат Кривінчук О. В. повторно не з`явилися в судове засідання, хоча про час та день розгляду справи повідомлялися належним чином.

Проте, 23 листопада 2020 року адвокат Кривінчук О. В. повторно надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглядаючи дане клопотання представника відповідача, судом береться до уваги те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"та Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 № 641 у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.12.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 № 343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньо обласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідач та його представник завчасно та належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, повторність заяви про перенесення слухання справи, тривалість розгляду даної справи, відсутність доказів поважності причини неявки відповідача, з метою недопущення порушення встановлених цивільним процесуальним законодавством України строків розгляду справи підстав для задоволення клопотання та повторного відкладення судового засідання суд не вбачає та вважає за можливе провести його за відсутності відповідача та його представника.

Разом з тим, при попередніх судових засіданнях представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що сторони фактично виконували зобов`язання за договором оренди, зокрема ТОВ СГП «Агрос-Віста» користувалося земельною ділянкою, а ОСОБА_1 отримував орендну плату. На думку відповідача, ОСОБА_1 отриманням орендної плати фактично визнав та схвалив наявність договірних правовідносин сторін на умовах оспорюваного договору, будь-яких заперечень з приводу укладення чи виконання умов договору не заявляв, тому просила відмовити у задоволенні даного позову з підстав подання позивачем своєї заяви після спливу позовної давності.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р 1 № 816257 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,52 га, кадастровий номер :04:003:0106, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

За договором оренди землі, укладеними між ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» 01 листопада 2012 року, відповідач є користувачем цієї земельної ділянки. Право оренди зареєстровано відповідно 13 березня 2014 року.

Наведене підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р 1 № 816257, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17653486 від 11 лютого 2014 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 18931911 від 13 березня 2014 року, договором оренди землі, актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду, актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01 листопада 2012 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Із положень ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ст. 3 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною 1 статті 13 Закону №161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

В силу ч. 1 ст. 15 Закону №161-ХІV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Право на звернення осіб до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів урегульовано ст. 4 ЦПК України.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнути внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

У двосторонньому правочині волевиявлення сторін повинно бути взаємним (зустрічним) і спрямованим на досягнення спільної мети. Такі правочини називаються договорами.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасників.

Якщо правочин суперечить нормам чинного законодавства, то його може бути визнано судом недійсним відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, тому кожна сторона зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, в порядку реституції.

Договір є укладеним, якщо сторони з дотриманням установленої законом форми досягли згоди (домовленості) щодо всіх істотних умов договору.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину, зокрема зміст правочину має бути зафіксований у документі, підписаному сторонами.

Отже, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, наявність підпису підтверджує наміри та волевиявлення сторін, а також забезпечує їх ідентифікацію.

За змістом норм Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Недотримання письмової форми договору оренди землі свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а зазначені в ньому умови не є такими, що регулюють договірні відносини.

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Закон визначає право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Таке право власника забезпечується за допомогою негаторного позову.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.

За змістом ст. 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

В справах, у яких позивачі звертаються до суду з вимогами про визнання договорів оренди недійсними, посилаючись на те, що вони не підписували ці договори та не погоджували їх умови, наразі, відповідачі фактично користуються належними їм земельними ділянками та відмовляються повернути їх власникам, ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельних ділянок, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги (негаторного позову) про повернення таких земельних ділянок.

Оскільки позивачі не підписували договори оренди землі, то сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такі договори є неукладеними, тобто такими, що не відбулися, а, наведені в них умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочини, які не вчинено (договори, які не укладені), не можуть бути визнані недійними. Наслідки недійсності правочину (реституція) не застосовуються до правочинів, які не вчинено.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року (справа №145/2047/16-ц, провадження №14-499цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував, що він не підписував договір оренди землі та не уповноважував сторонніх осіб на такі дії, а відповідач неправомірно користується належною йому на праві власності земельною ділянкою та відмовляється повернути її власнику.

Відповідно до висновку призначеної у справі судової почеркознавчої експертизи № 664-667/2085/2086/19-26 від 14 серпня 2019 року підпис в укладеному між ОСОБА_1 і ТОВ СГП «Агрос-Віста» договорі оренди землі від 01 листопада 2012 року від імені орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 01 листопада 2012 року, який є невід`ємною частиною вказаного договору виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у акті визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01 листопада 2012 року від імені орендодавця виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково. В порядку усунення перешкод у здійсненні права власності на майно ТОВ СГП «Агрос-Віста» має повернути позивачу земельну ділянку, натомість, у частині вимог про визнання договору оренди землі недійсним позов не підлягає задоволенню.

Що стосується аргументів представника відповідача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності, на думку суду вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Позов власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) є негаторним.

Позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує саме правопорушення.

Особа, яка є власником майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та/або розпорядження цим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-2913цс15, та відповідно вказала на те, що негаторний позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного правопорушення.

Оскільки позов ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки з чужого незаконного володіння, яка належить йому на праві власності, є негаторним, тому позовна давність на таку вимогу не поширюється.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, які понесені ОСОБА_1 у зв`язку із сплатою ним судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарському підприємству «Агрос-Віста» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,52 га (кадастровий номер :04:003:0106), розташовану на території Сахновецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Агрос-Віста» на користь ОСОБА_1 704 гр. 80 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Агрос-Віста»: місце знаходження - с. Влашанівка, вул. Героїв Майдану, 1 А Ізяславського району Хмельницької області, .

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя: Р. В . Пашкевич