ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4617/20 Справа № 412/8124/2012 Головуючий у першій інстанції: Галічий В. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого КрасвітноїТ.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпровської міської ради на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 20.02.2007 між ним та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 було укладено договір на виконання будівельних робіт. Предметом зазначеного договору є виконання будівельних робіт з переобладнання нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Як зазначає позивач, ним були виконані всі умови договору. Пунктом 12.2. договору передбачено, що у випадку, якщо замовниками не буде виконано розрахунок за виконані роботи, передбачений п. 2.1. договору об`єкт нерухомості переходить у власність позивача. Проте відповідачі, як замовники за даним договором, оплату робіт не здійснили до цього часу, а отже умови договору не виконали. Тому позивач просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2012 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 , без прийняття в експлуатацію (а.с. 54).

В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування додаткового рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 січня 2013 року.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки Дніпровській міській раді, яке долучене до матеріалів справи (а.с. 108). У зв`язку з відсутністю сторін за відомими суду адресами, що також відповідають відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 09.07.2020 року, сповіщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади; позивач повідомлений за останньою відомою суду адресою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, згідно вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення і додаткового рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог суду надано копію свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 05.06.2000 року КП «ДМ БТІ» Дніпропетровської обласної ради за реєстровим №742-484 (реєстрова книга №455п) на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, відповідно до якого відповідачам належить квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 122,4 кв.м., загальною площею 185,3 кв.м. з наступним розподілом часток: ОСОБА_5 36/100, ОСОБА_2 36/100, ОСОБА_3 -14 НОМЕР_1 та ОСОБА_4 14/100 (а.с. 14).

Право власності відповідачів на вказану вище квартиру було зареєстроване в Реєстрі права власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 18383704), відповідно до копії витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно №14105080 від 02.04.2007 року (а.с. 12-13).

Позивачем також надано копію договору на виконання будівельних робіт від 20.02.2007 року, укладеного між замовниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та виконавцем ОСОБА_1 , за умовами якого замовник доручає, а ОСОБА_1 зобов`язується на свій ризик, у встановлені договором строки в межах договірної ціни власними і залученими силами та засобами, виконати роботи по переобладнанню нерухомого майна в АДРЕСА_5 (а.с. 5-7).

У пункті 2.1 договору підряду від 20.02.2007 року погоджено, що договірна ціна робіт, доручених для виконання позивачем складає 150000,00 грн.

Згідно пункту 3.1 вказаного вище договору, строки виконання робіт погоджено з 20.02.2007 року по 01.03.2010 року.

Відповідно до п. 12.2. вищезазначеного договору, у випадку, якщо замовниками не буде здійснено розрахунок за виконані будівельні роботи, передбачений п. 2.1. договору, квартира АДРЕСА_1 переходить у власність "підрядника" ОСОБА_7 .

Договір від 20.02.2007 року не містить переліку видів та обсягу робіт з переобладнання нерухомого майна, які має виконати позивач.

На підтвердження позовних вимог надано також копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 01.03.2010 року (а.с. 31). В акті перелік виконаних робіт не вказаний.

За положеннями частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст.321 Цивільного кодексу України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, позов про визнання права власності є речово-правовим; суд за таким позовом повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Зазначеними нормами не передбачено виникнення права власності на об`єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Погоджений сторонами договір від 20.02.2007 року є договором на виконання робіт по переобладнанню спірного нерухомого майна та не містить умов інвестиційного договору.

Положення пункту 12.2. вищезазначеного договору, де передбачено, що у випадку, якщо замовниками не буде здійснено розрахунок за виконані будівельні роботи, квартира АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_7 , - не є угодою щодо відчуження вказаного нерухомого майна, не містить відповідних умов, не має письмової нотаріальної форми.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Задовольняючи позов у вищевказаній частині, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для виходу за межі апеляційної скарги у відповідності до положень частини 4 статті 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року (№687-ХIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року.

Матеріали справи не містять письмових доказів щодо передачі у власність відповідачів (або позивача) частини мансардного поверху площею 184,3 м.кв. та сходової клітини площею 15,4 кв.м., які є самочинно приєднаними місцями загального користування, відповідно до копії технічного паспорта від 05.12.2012 року (а.с. 41 - 46).

Крім того, при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, вийшов за межі позовних вимог; позовна заява не містить вимог про визнання права власності на квартиру житловою площею 75,5 кв.м., загальною площею 186,3 кв.м., приміщення №2 масандру, загальною площею 184,3 кв.м., всього по квартирі загальною площею 386,0 кв.м., без прийняття в експлуатацію.

Колегія звертає увагу, що технічний паспорт від 05.12.2012 року виготовлений після ухвалення у даній справі рішення від 18 жовтня 2012 року, тобто не був предметом дослідження при вирішенні справи по суті та не міг бути прийнятий судом у якості доказу при ухваленні додаткового рішення у справі.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд неправомірно визнав право власності за фізичною особою на зазначені вище приміщення загального користування у багатоквартирному будинку АДРЕСА_4 , чим сприяв незаконному заволодінню нерухомим майном, без дотримання спеціальної процедури передання приміщень загального користування у приватну власність, що порушило права та законні інтереси територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка безпідставно не була залучена до участі у даній справі у якості відповідача.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягають скасуванню повністю з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги задоволення апеляційної скарги; враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, - з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 4828 грн. 50 коп. (а.с. 78).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 21 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпровської міської ради () судові витрати в розмірі 4828 (чотири тисячі вісімсот двадцять вісім) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді