Справа № 137/454/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2020 р.

Літинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Желіховського В.М. секретаря судових засідань Голоти О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Літин цивільну справу за правилами спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків,-

ВСТАНОВИВ:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, в якому зазначає, що він з 15 жовтня 2002 року є пенсіонером за віком і єдиним його доходом є пенсія, яка станом на 19 лютого 2020 року складала 2076,99 грн. на місяць. Інших джерел доходу не має.

Позов мотивує тим, що він є самотнім чоловіком похилого віку, дружини чи близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально не має. Проживає одиноко.

Зазначає, що практично вся пенсія, яку він отримує, витрачається на лікування та придбання ліків, так як має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, яке потребує багато коштів. Щомісяця витрачає близько 1500 грн, а на проживання залишається близько 570 грн. Даної суми ледве вистачає на продукти харчування. Побутовими потребами першої необхідності забезпечити себе не може.

За таких складних життєвих обставин, змушений звернутися до суду з позовом до своєї працездатної дочки, відповідача по справі ОСОБА_2 , оскільки інших дітей не має.

Тому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

01.06.2020 до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначає, що визнає, що її батько потребує допомоги і догляду. Зазначає, що згодна забрати батька до себе, забезпечити йому належний догляд, житло, поставити на огляд до сімейного лікаря. Проте надавати фінансову допомогу не має змоги. Зазначає, що вона в 2015 році перенесла операцію, на яку витратила значні кошти і потребує їх для подальшої реабілітації. В зв`язку з хворобою, втратила роботу і перебивається тимчасовими заробітками.

Також зазначає, що вона розлучена, сама виховує сина. Значна частина коштів витрачається на оплату комунальних послуг, пільг не має.

Також вказала, що в 2015 році вона повністю оплатила лікування батька в реанімаційному відділенні. На протязі трьох місяців здійснювала за ним догляд, він проживав у неї, був лежачий після інсульту. В результаті батько одужав і вирішив повернутися до себе додому в смт. Літин.

Зазначає, що матеріальний стан батька на даний час непоганий, він має присадибну земельну ділянку, будинок в 90 кв.м., який облаштований газом, водою, каналізацією. За останні роки придбав значну частину побутової техніки, а саме необхідні меблі, бойлер, пральну машину, холодильник, телевізор. Зробив капітальний ремонт на кухні та у вітальні. Також вказує, що окрім пенсії ОСОБА_1 одержує житлову субсидію, яка більшою мірою покриває його комунальні послуги, користується пенсійними пільгами при одержанні лікування, сплати комунальних послуг.

Враховуючи зазначене, просить прийняти даний відзив та обмежити суму виплат у розмірі 500 грн., щомісячно, незалежно від рівня доходів. Обмежити час виплат до трьох років.

На підтвердження викладеного у відзиві надала підтверджуючі докази, які суд буде досліджувати та враховувати для правильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві підтримує повністю. Суду пояснив, що він одинокий, нікого крім доньки у нього не має. Через похилий вік та хворобу потребує додаткового матеріального утримання. Щодо наданого відповідачем відзиву зазначив, що викладені у ньому обставини не відповідають дійсності. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Молявчик О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Суду пояснив, що його довіритель ОСОБА_1 є особою похилого віку, який має ряд захворювань. Він проживає одиноко та у зв`язку із незначним розміром пенсії не має можливості заабезпечити себе продуктами харчування, ліками. Також він позбавлений можливості отримувати допомогу в Літинському Територіальному центрі обслуговування громадян через соціального працівника по догляду за ним, оскільки він має повнолітню доньку. Зазначив, що в свій час батько сплачував на утримання доньки аліменти. Крім того зазначив, що його син, був інвалідом 2 групи проживав разом з позивачем, який його утримував, лікував та похоронив за власні кошти.

Також не заперечує той, факт, що відповідачка в 2015 році надавала допомогу своєму батькові, коли він захворів і потребував догляду. Батько зробив на неї доручення, щоб вона отримувала його пенсію і користувалась нею. Однак довго жити з нею не зміг, оскільки донька проявляла до нього неналежний догляд, не випускала його на вулицю, мала намір продати будинок, тому він був змушений повернутися в смт. Літин.

За таких підстав позов просить задовольнити повністю і стягнути алміенти на утримання позивача у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що у наданому раніше відзиві вона погоджувалась сплачувати аліменти на утримання батька в розмірі 500 грн., однак її стало відомо, що батько отримав за 2020 рік субсидію в розмірі 10227,68 грн., яку він від неї приховав та ввів в оману суд.

Викладені у відзиві обставини підтверджує повністю. Зазначила, що батько після розірвання шлюбу з матір`ю, нею ніколи не цікавився, матеріально не утримував, лише сплачував аліменти в незначному розмірі, яких ледь вистачало на прожиття. Вказала, що коли вона була неповнолітньою, важко захворіла, а згодом померла її мати. У такий важкий час батько її не підтримав та не надав жодної допомоги. Вона йому, як донька, стала необхідна коли він зістарився і почав хворіти. Вона не відмовляється його доглядати, утримувати, за умови, що він буде проживатиу неї. Все необхідне, що буде від неї залежати, як від дочки, вона йому надасть і створить гідні умови для проживання. Щодо сплати аліментів, зазначила, що вона в зв`язку з хворобою втратила роботу. Лише в лютому 2020 році влаштувалася на роботу на ДП "Електричні системи" і отримує мінімальну заробітну плату, а тому не має можливості сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Зазначила, що сама перебуває в скрутному матеріальному становищі, значно гіршому ніж у її батька.

В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гуменюк В.А. в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки його довірителька не відмовляється від свого батька. Погоджується за ним доглядати, надавати сторонню допомогу. Проте коштів, на сплату аліментів не має, скільки сама перебуває у скрутному матеріальному становищі. Його довірителька через хворобу не працю, соціальними пільгами не користується, потребує значних коштів на своє лікування та реабілітацію. В задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7) судом встановлено, що її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Із копії посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.8) ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Відповідно до копії довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №326/02-00-19/02-14 від 19.02.2020 (а.с.9) судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує пенсію за віком і розмір пенсії за вересень 2019 - лютий 2020 становить 12153,98 грн., за грудень 2019 - травень 2020 (а.с.78) розмір пенсії 13484,95 грн.

Відповідно до довідки Літинської селищної ради за №2214 від 19.02.2020 р. (а.с.10) ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , один.

Із акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.11) ОСОБА_1 проживає один. Підсобного господарства не має. Стороннього догляду не має. Транспортного засобу не має. Проживає за рахунок пенсії. Висновок комісії: на час обстеження потребує сторонної допомоги.

Із наданих копій квитанцій (а.с.12-14) встановлено, що ОСОБА_1 користується та сплачує за послуги газопостачання та електропостачання.

Із копії довідки Літинської ЦРЛ від 09.03.2017 р. (а.с.15) ОСОБА_1 знаходиться на "Д" обліку у сімейного лікаря з приводу захворювання серцево-судинної системи. Потребує постійного медикаментозного лікування. Факт того, що хворий потребує стороннього догляду свідчить і довідка (а.с.16).

Факт наявності хвороб у ОСОБА_1 підверджується копією консультативного висновку спеціаліста (а.с.17).

Із досліджених в судовому засіданні доказів, наданих на спростування позову відповідачем, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про розірваня шлюбу (а.с.41) 04.12.1979 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до копії довідки Управління соціального захисту населення Вінницької міської ради за №502 від 21.05.2020 р. (а.с.42) ОСОБА_2 ніяких видів державних соціальних допомог не отримує. Отримувала субсидію на оплату житлово-комунальних послуг по 30.04.2018 р.

Із копії довідки Асоціації органів самоорганізації населення м.вінниця за 3130/102 від 25 травня 2020 р. (а.с.43) ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 і до складу її сім`ї входить одна особа.

Із копій квитанцій (а.с.44-46) ОСОБА_2 сплачувала послуги за газ, світло.

Із копії листка непрацездатності (а.с.48) відповідач в період з 26.02.2018 по 06.03.2018 перебувала на лікарняному.

Із копії свідоцтва про народження (а.с.49) встановлено, у відповідача має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого в період часу з 20.11.2018 року по 18.12.2018 року перебував на лікуванні.

Із копії виписки №4358 (а.с.51) ОСОБА_1 в період часу з 17.11.2015 р. по 25.11.2015 р.знаходився у стаціонарі в Літинській ЦРЛ.

25.11.2015 р. головним лікарем Літинської центральної районної лікарні посвідчено довіреність (а.с.52) відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_6 одержувати належну йому пенсію та інші грошові суми в установах банку, представляти його інтереси у відносинах з органами державної влади та управління, установах, банківських установах, фондах, організаціях, підприємствах всіх форм власності, з вищевказаних питань.

Відповідно до копії Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 (а.с.57-59) зазначається місце роботи, період та розмір доходу відповідача за період з січня 1999 року по квітень 2020 року.

Також відповідачем надано копії документів, а саме виписки з медичної картки (а.с.61-63) на ім`я матері відповідачки ОСОБА_7 , яка хворіла потребула стороннього догляду і витрат на лікування (а.с.64-65).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 (а.с.71) його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.72) ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії довідки КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 м.Вінниці" за №1491/01-28 від 12.06.2020 р. (а.с.83) встановлено, що хворий ОСОБА_1 в 2015 році перебував на обліку в даній медичній установі, догляд за хворим здійснювала гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до копії довідки Вінницької обласної спілки споживчих товарситв Літинського районного споживчого товариства (а.с.104) встановлено, що ОСОБА_1 працював в Хлібокомбінаті Літинського райСТ з 1979 року по 1995 роки та сплачував аліменти в зазначених розмірах.

Відповідно до копії Довідки ДП "Електричні Системи" за №7 від 17.06.2020 р. (а.с.110) встановлено, що ОСОБА_2 з 17.02.2020 р. працює на посаді Оператора верстатів з програмним керування (передмонтаж провідників) 2 розряду і отримує зазначений розмір заробітної плати.

Із листа КНП "Літинської центральної районної лікарні Літинської районної ради" за №407 від 01.07.2020 р. (а.с.112) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Літинська ЦРЛ" з 25.03.2019 року по 29.03.2019 року в неврологічному відділенні та з 07.10.2019 року по 11.10.2019 року в терапевтичному відділенні.

Із копій Витягу з Інформації про стан субсидії в домогосподарстві (а.с.113,114) встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 на опалювальний період нараховано субсидії по ЖКП за період з 01.10.2019-30.04.2020 в розмірі 10227,68 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного Кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно з ч. 2 ст. 205 СК ( 2947-14 ) при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно п. 21 ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК (2947-14), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

При вирішення спору слід врахувати роз`яснення, викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з ч. 2 ст. 205СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститись позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивачем ОСОБА_1 суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. Крім того, з наданих суду доказів встановлено факт відсутності можливості надавати таку матеріальну допомогу з боку відповідача, оскільки вона працює лише з лютого 2020 р. і отримує мінімальну заробітну плату, має хворобу, на лікування якої необхідні значні кошти, проживає сама, виховує одна сина, який також хворіє і потребує коштів на лікування. Проте, як встановлено в судовому засіданні надавати сторонню допомогу та здійснювати догляд за позивачем ОСОБА_1 його донька не відмовляється. Аналізуючи зазначене, те, що позивач отримує щомісячний дохід у виді пенсії, монетизовану субсидію на опалювальний період, а тому факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України, враховуючи матеріальне становище відповідача, стан її здоров`я та членів її сім`ї, недоведеність наявності можливості утримувати батька, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Як на додаткову підставу для відмови в задоволенні позову суд вважає за необхідне зазначити і те, що в судовому засіданні із пояснень відповідача встановлено, що позивач ухилявся від утримання своєї доньки, не приймав участі в її вихованні, сплачував аліменти в незначному розмірі. Наявні у справі докази свідчать про те, що позивач не вживав ніяких заходів спрямованих на виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до відповідача, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 не має можливості надавати матеріальну допомогу на його утримання, так як її матеріальний стан є значно гіршим ніж матеріальний стан позивача. Натомість, відповідач не ухиляється від надання сторонньої допомоги та догляду за престарілим, хворим батьком, яким є позивач у справі. Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 141, 247, 259, 263-268 ЦПК України і на підставі ст.ст.202-206 Сімейного Кодексу України, Конституцією України, ПП ВСУ від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» ПП ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р., суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.