ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 359/9629/15-ц

провадження № 61-21303св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 про визнання прилюдних торгів та акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах недійсними.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 29 липня 2013 року Приватним підприємством «Нива В.Ш.» (далі - ПП «Нива В.Ш.») проведено прилюдні торги з реалізації належного йому арештованого нерухомого майна, а саме домоволодіння № 6 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв.м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа № 1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Зазначені прилюдні торги проводились у рамках виконавчого провадження № 34788951, що перебувало на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві з примусового виконання виконавчого листа, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області 14 листопада 2011 року у справі № 2-173/2010 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 2 982 074 грн, а також 27 357,96 грн судових витрат. Вказував, що за результатами проведених прилюдних торгів переможцем визнано ОСОБА_2 .

Позивач вважав, що прилюдні торги проведені з порушенням правил, визначених пунктом 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення), оскільки він не був повідомлений про їх проведення, що призвело до порушення його права бути повідомленим про проведення торгів та позбавило можливості взяти у них участь.

Крім того, його як боржника не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження № 34788951, накладення арешту, опис та оцінку майна, результат визначення вартості та оцінки нерухомого майна, яку він вважає значно заниженою, а також про виставлення майна на прилюдні торги.

Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.», з реалізації арештованого нерухомого майна - домоволодіння № 6 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв.м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа № 1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 ; визнати недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений ПП «Нива-В.Ш.» 29 липня 2013 року, № 1013327/1 та визнати недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 9 серпня 2013 року №1245/9.

Справа в судах переглядалась неодноразово

Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.», з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме домоволодіння № 6 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв. м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений ПП «Нива-В.Ш.» 29 липня 2013 року № 1013327/1, та визнано недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 9 серпня 2013 року № 1245/9.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року касаційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_3 , задоволено частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення, Верховний Суд вказував на те, що власником спірного домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 4 березня 2014 року є ОСОБА_3 , яка участі у справі не брала.

Додатковою постановою Верховного Суду від 6 березня 2019 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року скасовано.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості відповідача.

Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 виключено з числа відповідачів і залучено третьою особою.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Нива В.Ш.» закрито у зв`язку із припиненням юридичної особи.

Короткий зміст останніх судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року, ухваленим у складі судді Муранова-Лесів І. В., позов задоволено.

Визнано недійсними прилюдні торги, проведені 29 липня 2013 року ПП «Нива-В.Ш.», з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме домоволодіння № 6 , до складу якого входять садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв. м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, затверджений ПП «Нива-В.Ш.» 29 липня 2013 року, № 1013327/1 та визнано недійсним акт державного виконавця, затверджений начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах від 9 серпня 2013 року № 1245/9.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказував, що на замовлення позивача ПП «Інформаційний науково-дослідницький центр «Експерт-Консалтинг» виготовив звіт про незалежну оцінку вказаного об`єкта нерухомості, відповідно до якого ринкова вартість спірного об`єкта на 31 липня 2013 року складала 3 187 835 грн. Зазначив, що у звіті про оцінку реалізованого на прилюдних торгах нерухомого майна, виконаного ТОВ «Оціночна компанія «Вега», початкова ціна спірного нерухомого майна визначена у розмірі 655 000 грн. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про проведення прилюдних торгів з продажу арештованого нерухомого майна при можливій заниженій ціні, яка, між іншим, є спірною.

Також судом першої інстанції встановлено, що про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також про стартову ціну реалізації нерухомого майна ПП «Нива В.Ш.» не повідомило боржника - ОСОБА_1 , що є порушенням пункту 3.11 Тимчасового положення. Не було дотримано ПП «Нива В.Ш.» і вимог пункту 4.12 Тимчасового положення, оскільки при недотриманні вимог щодо повідомлення боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна прилюдні торги повинні бути припинені і майно знято з продажу; у цьому разі наступні прилюдні торги провадяться у порядку, визначеному цим положенням.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вважав позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказував, що належним відповідачем за вимогами позивача про визнання недійсними прилюдних торгів є ПП «Нива-В.Ш», однак ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «Нива-В.Ш.» закрито у зв`язку із припиненням юридичної особи та виключено ПП «Нива-В.Ш.» з числа учасників справи.

Також судом зазначено, що Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 не є особами, які повинні відповідати за даними позовними вимогами.

Крім того, встановивши, що позивач у встановленому законом порядку звіт про оцінку майна та дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, накладенні арешту на майно і дії, пов`язані з проведенням прилюдних торгів, не оскаржував, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року та залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Зокрема, заявник зазначав, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, не надав належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

На думку заявника, переглядаючи справу, апеляційним судом залишено поза увагою зміст ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року, якою рішення апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року про визнання недійсними прилюдних торгів, що відбулися 29 липня 2013 року, протоколу проведення цих торгів та акт державного виконавця залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції у рішенні від 30 серпня 2016 року, з яким погодився Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, встановив, що прилюдні торги, які відбулися 29 серпня 2013 року, проведені з порушенням вимог законодавства щодо правил проведення торгів, визначених пунктом 3.11 Тимчасового положення, зокрема, щодо повідомлення його як боржника про дату, час і місце проведення прилюдних торгів, а також щодо стартової ціни реалізованого майна. Встановлено судом і те, що ПП «Нива В.Ш.» не дотримано вимог пункту 4.12 Тимчасового положення.

Вважає, що обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року, мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню, що апеляційним судом при новому розгляді справи враховано не було.

Поза увагою суду залишена відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів належного його повідомлення про проведення прилюдних торгів, про відкриття виконавчого провадження, а також про арешт майна і його оцінку.

При цьому вказував на те, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам, які подавались учасниками справи, та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке він просить залишити в силі, задовольнивши касаційну скаргу.

Позиція інших учасників

У червні 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала на безпідставність її доводів. Зазначала, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , у червні 2020 року подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому посилався на недоведення позивачем належними і допустимими доказами неповідомлення його як боржника про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на нерухоме майно, а також про проведення прилюдних торгів. Вважає, що апеляційний суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

17 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду 29 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належало домоволодіння № 6 , до складу якого входить садовий будинок (літера «А-2») загальною площею 386,9 кв. м з надвірними господарськими будівлями і спорудами, колонка питна (літера «К»), яма вигрібна (літера «Л»), огорожа №1-3, розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,1200 га (кадастровий номер :04:002:0231) на АДРЕСА_2 .

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2 982 074 грн, а також 27 357,96 грн судових витрат.

14 листопада 2011 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-173/2010 на виконання вказаного рішення апеляційного суду.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві відкрив виконавче провадження № 34788951 та наклав арешт на домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час виконавчого провадження проведено реалізацію вказаного домоволодіння шляхом продажу на прилюдних торгах.

Згідно з протоколом від 29 липня 2013 року про проведення прилюдних торгів їх переможцем визнано ОСОБА_2

ОСОБА_2 зобов`язалася внести до 7 серпня 2013 року на депозитний рахунок державної виконавчої служби суму у розмірі 557 405 грн, яка дорівнює різниці між продажною ціною придбаного лота та сумою винагороди організатора прилюдних торгів.

9 серпня 2013 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві склав акт № 1245/9 про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах.

Також судами встановлено, що 4 березня 2014 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила домоволодіння АДРЕСА_2 .

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у тій же редакції Кодексу).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, на час вчинення виконавчих дій визначав Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція).

Закон та Інструкція не встановлюють порядку і правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах та відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, які визначають порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 у редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів, відповідно до якого прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення), та передбачені певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за їх результатами відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином, у якому покупцем є переможець торгів.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою, третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Разом з тим, слід зазначити, що оскільки, виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, має наслідком визнання прилюдних торгів недійсними.

Пунктом 3.5 розділу 3 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року N 43/5, на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.

Спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна (пункт 3.11 розділу 3 Тимчасового положення).

Отже, розглядаючи питання дотримання при проведенні торгів вимог пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, що їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Саме такі висновки, що містяться, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (провадження № 6-1749цс15), від 29 червня 2016 року (провадження № 6-370цс16), від 6 липня 2016 року (провадження № 6-3174цс15), від 12 жовтня 2016 року (справа № 369/5994/14-ц), від 29 листопада 2017 року (справа № 668/5633/14-ц), неодноразово підтримані і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, в тому числі й у постановах від 25 квітня 2018 року (провадження № 61-8527св18), від 27 лютого 2019 року (провадження № 61-11800св18), від 12 вересня 2018 року (провадження № 61-22798св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18).

Апеляційний суд як на підставу для відмови у задоволенні позову послався на те, що належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними є ПП «Нива В.Ш.», однак в частині цих позовних вимог провадження у справі ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2018 року закрито, а інші відповідачі, зокрема, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ОСОБА_2 , не є особами, які повинні відповідати за даними позовними вимогами.

Також апеляційний суд вказував, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними протоколу проведення прилюдних торгів та акта державного виконавця про продаж арештованого нерухомого майна є похідними від вирішення позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів.

З такими висновками суду апеляційної інстанцій касаційний суд повністю погодитись не може з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Визначення конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тобто для визнання судом торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Вирішуючи справу, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглядаючи справу, апеляційний суд не вбачав підстав для залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсними прилюдних торгів, з посиланням на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року.

Однак апеляційний суд недостатньо дослідив зміст вказаної ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі у відповідній частині, з якої не вбачається безпосереднє закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними.

Суд першої інстанції як на підставу закриття провадження у справі вказував на припинення здійснення юридичною особою діяльності, а відтак, виключив з числа відповідачів припинену юридичну особу і відмовив у закритті провадження щодо заявлених позовних вимог і інших відповідачів у справі.

Проте та обставина, що судом першої інстанції закрито провадження в частині ПП «Нива В.Ш.» та виключено його з числа учасників справи, не звільняє апеляційний суд від процесуального обов`язку перевіряти законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд зазначеного не врахував, не переконався, у якій частині закрито провадження у справі судом першої інстанції, не встановив, чи були порушені права, свободи чи інтереси позивача, не перевірив, чи був він письмово повідомлений про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, як це передбачено пунктом 3.11 розділу 3 Тимчасового положення, і не з`ясував наявність порушень, що могли вплинути на результат таких торгів.

Нез`ясування зазначених обставин унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення - підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду необхідно об`єктивно перевірити наведені у апеляційній скарзі доводи у сукупності з встановленими обставинами справи, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін і у разі доведення порушення прав позивача, належним способом захистити такі порушені права, ухваливши судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Крім того, частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону. Частинами другою, четвертою статті 58 цього ж Закону визначено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

Цією ж статтею передбачено визначення державним виконавцем вартості майна боржника за ринковими цінами, що діють на день такого визначення. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності суб`єкта господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому законом.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об`єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним.

З урахуванням зазначеного дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , в частині визнання недійсними протокола проведення прилюдних торгів і акта про продаж нерухомого майна на прилюдних торгах, саме з такого розуміння норм матеріального права виходив апеляційний суд.

Касаційний суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо самостійного способу оскарження дій державного виконавця.

Разом з цим, касаційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи заявника щодо залишення поза увагою апеляційного суду обставин, встановлених ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року, безпідставні, оскільки додатковою постановою Верховного Суду від 6 березня 2019 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року скасовано.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтею 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов