П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Київ

Справа №753/11013/18

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , подані адвокатом Наливайко Світланою Павлівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

Справа №753/11013/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/10604/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, посилалася на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/15026/16-ц від 10 жовтня 2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2016 і до повноліття ОСОБА_3 .. Оскільки відповідач ухиляється від сплати аліментів та у зв`язку із чим утворилась заборгованість за період з червня 2017 року по березень 2018 року, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 86027 грн. 54 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14000 грн. вартості надання правничої допомоги за договором про надання правової допомоги ;06-08/2018 від 06.08.2018 року.

Крім того, додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000 грн. вартості надання правничої допомоги за договором про надання правової допомоги № 06-08/2018 від 06.08. 2018 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Наливайко С.П. подала апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції від 11 червня 2020 року та додаткове рішення суду від 26 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 про стягнення неустойки задовольнити в повному обсязі, а додаткове рішення суду від 26 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 4000 грн. вартості надання правової допомоги скасувати.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції в своєму рішення зазначив про те, що позивач просить стягнути заборгованість за той період коли заборгованість ще не виникла. Проте, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Так, рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 01 лютого 2017 року після перегляду його в апеляційному порядку, а тому станом на 02 лютого 2017 року відповідач вже був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки за рішенням суду.

Заборгованість відповідача по аліментам виникла вже з березня 2017 року та з цього часу для відповідача настала відповідальність у вигляді неустойки.

Наявність заборгованості по аліментам підтверджується довідкою-розрахунком, складену державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та перерахунком розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складений головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31 липня 2018 року.

Крім того зазначала, що на підтвердження суми та обсягу витрат на професійну правничу допомогу відповідачем було надано договір від 06.08.2018 року №06-08/2018 про надання правової допомоги, квитанцію № 06-08/2018 від 06.08.2018 про сплату 14000,00 грн. правової допомоги та акт прийому-передачі результатів надання правової допомоги до вказаного договору про надання правової допомоги від 14.01.2019 на суму 14000,00 грн. (далі - Акт)

Відповідно до вказаного Акту сторонами було підтверджено, що адвокатом станом на дату підписання акту - 14 січня 2019 року було надано наступні послуги:

Ознайомлення з матеріалами справи - 2 години, вартість послуги - 4000,00 грн.

Формування правової позиції по справі - 2 години, вартість послуги - 4000,00 грн.

Збирання доказів у справі - 1 година, вартість послуги - 2000,00 грн.

Складання відзиву на позовну заяву - 1 година, вартість послуги - 4000,00 грн.

Проте, в порушення вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України Відповідачем не було наданодоказів підтвердження факту ознайомлення представника Відповідача з матеріалами справи, формування правової позиції по справі та збирання доказів у справі.

Так, матеріали справи не містять відмітки про ознайомлення представника Відповідача з матеріалами та не підтверджують факту збирання доказів саме представником Відповідача.

Більше того, в справі відсутній жодний запит від адвоката до будь-яких органів про надання доказів. Всі додані до відзиву додатки, окрім копії заочного рішення про стягнення з Відповідача аліментів (дане рішення вже було подано Позивачем під час подачі позовної заяви) не є доказами в розумінні статті 76 ЦПК України, так як не містять будь-яких даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Копія перерахунку розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.05.2020, на підставі якої суд зробив висновок про відсутність у Відповідача заборгованості зі сплати аліментів станом на березень 2020 року було надано значно пізніше, ніж складено Акт прийому-передачі результатів надання правової допомоги.

Отже, вважає, що Відповідачем не доведено відповідними доказами обсягу наданої адвокатом правової допомоги, про який зазначено сторонами в Акті.

Єдиним, підтвердженим відповідним доказом, видом правової допомоги, наданої адвокатом є складання відзиву на позовну заяву. Проте, вважає, що вартість даної послуги в сумі 4000,00 грн. є не співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою. А отже, в разі ухвалення рішення не на користь Позивача просила зменшити розмір стягуваної з Позивача вартості витрат на професійну правничу допомогу.

Також, вказувала про те, що стягуючи з ОСОБА_1 4000 грн. витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції не враховано, що з наданих відповідачем квитанцій та договору не вбачається детального опису виконаних робіт, тобто, яку саме послугу було надано адвокатом, який час адвокат витратив на надання певної послуги та який гонорар повинен отримати за її виконання.

Отже відповідачем не доведено відповідними доказами обсягу наданої правової допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, суд першої інстанції виходив із того, що позивач просить стягнути заборгованість за той період, коли заборгованість ще не виникла, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про початок виконавчого провадження і останній лише 31 липня 2017 року ознайомився з ним, а в подальшому вся заборгованість по сплаті аліментів була фактично погашена боржником до липня 2018 року і станом на березень 2020 року вона відсутня, відповідач не мав умислу на несплату аліментів та відсутність вини відповідача, а тому позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 753/15026/16-ц від 10 жовтня 2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2016 і до повноліття ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

На виконання вказаного рішення суду 22 лютого 2017 року було видано виконавчий лист (а.с. 32-33).

17 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа (а.с. 38).

20 березня 2017 року постановою державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Сулима Ю.В. було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 серпня 2016 року і до повноліття ОСОБА_3 (а.с. 48).

31 липня 2017 року ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 53602044 (а.с. 39).

Відповідно до довідки Дарницького районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві від 22 травня 2018 року заборгованість по аліментам станом на 01 квітня 2018 року за виконавчим листом №753/15026/16 від 22 лютого 2017 року становить 19921,16 грн.

Відповідно до довідки Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 31 липня 2018 з липня 2017 року з ОСОБА_2 стягувались щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), а також сума грошових коштів, яка становить 16 відсотків від загальномісячного заробітку в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів. Заборгованість ОСОБА_2 станом на 31 липня 2018 по сплаті аліментів відсутня (а.с. 28).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був обізнаний про заочне рішення суду від 10 жовтня 2016 року про стягнення з нього аліментів, оскільки ним зазначене рішення суду було оскаржено і після перегляду Апеляційним судом м.Києва 01 лютого 2017 року набрало законної сили.

Відтак відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, однак свого обов`язку не виконував.

Доводи відповідача, що позивач не повідомила йому свій розрахунковий рахунок, на який він міг би перераховувати аліменти, а державний виконавець не направив вчасно виконавчий лист за його місцем роботи, не звільняє його від обов`язку сплачувати щомісячно аліменти на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Проте, відповідачем такої заяви за місцем своєї роботи у Національній Академії Внутрішніх справ подано не було, не були ним аліменти перераховані і поштовим переказом або іншим шляхом виплачені позивачу, хоча відповідач був обізнаний про місце проживання позивача, а тому він повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, не застосував роз`яснення Верховного Суду України, надані у постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та прийшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача у тривалій несплаті аліментів.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що згідно заочного рішення суду від 10 жовтня 2016 року аліменти у розмірі платежу за один місяць підлягали негайному стягненню, що відповідачем також виконано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправомірно звільнив відповідача від відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), зазначений у статті 195 СК України.

Частина 1 даної норми передбачає, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам №14176 від 12 вересня 2017 року заборгованість по аліментам з 16 серпня 2016 року по 30 червня 2017 року становила 37597 гривень 80 копійок.

Відповідно до перерахунку заборгованість по аліментам від 22 травня 2018 року складає 19921,16 грн. за період з 30 червня 2017 року по 01 квітня 2018 року на підставі довідки про доходи з Нацональної академії внутрішніх справ.

Позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з червня 2017 року по березень 2018 року. Заборгованість зі сплати аліментів була повністю погашена відповідачем після березня 2018 року, тобто вже після періоду, за який позивач просить стягнути пеню.

Наводячи розрахунок заборгованості в позовній заяві, позивач виходив з того, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Разом з тим, Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц відійшла від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 та наступних постановах з огляду на таке.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 86027 гривень 54 копійки за період з червня 2017 року по 01 квітня 2018 року.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, з відповідача за місцем роботи почалося відрахування аліментів з серпня 2017 року в розмірі 1/2 частини заробітку в рахунок стягнення аліментів та в рахунок погашення заборгованості (т.1 а.с.37). Про те, матеріали справи не містять інформацію за які саме місяці і в якій сумі за кожен місяць відбувалося погашення заборгованості, що унеможливлює судом зробити відповідний розрахунок неустойки, починаючи з серпня 2017 року.

Таким чином неустойка буде складати за період з 01 червня 2017 року по 01 серпня 2017 року:

- червень 2017 року - 2532,10 (нараховані аліменти відповідно довідки про заробітну плату за травень 2017 року)х1%х61 день= 1544,58 грн;

- липень 2017 року - 3111,91(нараховані аліменти відповідно довідки про заробітну плату за червень 2017 року)х1%х31 день=964,69 грн.

Отже, за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2017 року по 01 серпня 2017 року, загальний розмір пені становить 2509 гривень 27 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні даного спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду відповідні докази: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

З матеріалів даної справи убачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 надав суду договір №30/10/18 від 30 жовтня 2018 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Наливайко С.П., додаткову угоду №4 від 03 березня 2020 року до договору про надання правової допомоги №30/10/18 від 30 жовтня 2018 року, акт від 05 червня 2020 року прийому-передачі результатів надання правової допомоги до договору про надання правової допомоги №30/10/18 від 30 жовтня 2018 року, квитанцію № 02-06/20 від 02 червня 2020 року про сплату 6000,00 грн. правової допомоги (т.1 а.с. 198-206).

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 174 гривні 60 копійок.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представник відповідача ОСОБА_2 надав суду договір від 06.08.2018 року №06-08/2018, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Лежух Т.В., квитанцією № 06-08/2018 від 06.08.2018 про сплату 14000,00 грн. правової допомоги, актом прийому-передачі результатів надання правової допомоги до вказаного договору про надання правової допомоги від 14.01.2019 на суму 14000,00 грн. (т.1 а.с. 64-67, 77, 79), квитанцію №1-10-06/20 від 10 червня 2020 року на суму 2000 гривень (т.1 а.с.221) та квитанцію №1-25-06/19 від25 червня 2019 року на суму (т.1 а.с.222) оплати відповідно до договору про надання правової допомоги відповідно до договору №06-08/2018 від 06 серпня 2018 року.

З позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 відповідно до заяви представника відповідача адвоката Лежух-Вовк Т.І. про стягнення витрат на правову допомогу за договором №06-08/2018 від 06 серпня 2018 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Лежух-Вовк Т.І., підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 17492 гривні 71 копійку.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Отже, при зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, її позовна заява підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Отже, за подачу позовної заяви судовий збір підлягає стягненню у сумі 25,03 грн, а за подачу апеляційної скарги - 37,55 грн, всього 62,58 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані адвокатом Наливайко Світланою Павлівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного м. Києва від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 2509 гривень 27 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 174 гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу в сумі 17492 гривні 71 копійку.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 62 гривні 58 копійок у прибуток держави (розрахунковий рахунок № 0024, отримувач УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код банку отримувача 899998) .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна