Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 263/4705/16-ц

провадження № 61-14763св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року у складі судді Скрипниченко Т. І. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року у складі колегії суддів: Мироненко І. П., Баркова В. М., Биліни Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103; стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 10 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_4 . Однак спільне життя з відповідачем не склалося, перестали розуміти один одного, різні інтереси, немає взаєморозуміння у сім`ї, у зв`язку з чим виникали часті сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2014 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 червня 2016 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Докучаєвського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №103, які мають неповнолітніх дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 квітня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 червня 2016 року виправлено описку у вказаному рішенні суду із зазначенням «1/2 частини з усіх видів заробітку».

Суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивачки, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України. Відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про судовий розгляд, реалізував своє диспозитивне право на участь у справі та надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний та спроможний надавати матеріальну допомогу дітям у визначеному позивачем розмірі, який є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дітей.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасуватирішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 з 03 березня 2019 року, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 березня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що його не було належним чином повідомлено судом першої інстанції про дату та час судового розгляду, судові виклики йому не направлялись, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості участі у справі та захисту своїх прав.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2019 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на безпідставність доводів касаційної скарги та просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Аналіз матеріалів справи свідчить про відсутність в них відомостей про направлення судом першої інстанції та отримання відповідачем ОСОБА_2 судових повісток про виклик в судове засідання на 08 год 30 хв 03 червня 2016 року, в якому ухвалено рішення суду першої інстанції.

Тобто, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції.

Аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що він в апеляційній скарзі (а. с. 43) зазначав про те, що його не було сповіщено про дату та час судового розгляду.

Колегія суддів не може погодитись з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_2 був обізнаний про судовий розгляд, оскільки 31 травня 2016 року подавав заяву про розгляд справи у його відсутності і реалізував своє диспозитивне право на участь у справі, адже зазначена заява (а. с. 22) не містить даних про дату і час проведення судового засідання, у справі перед цією заявою відсутні будь-які дані (супровідні листи, повідомлення про вручення повістки), які би свідчили про те, що ОСОБА_2 у встановлений частиною шостою статті 128 ЦПК України повідомлявся про день, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене рішення суду першої інстанції.

Подання відповідачем заяви про розгляд справи за його відсутності не виключає необхідності повідомляти його про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та ухвалив рішення без будь-яких доказів його належного повідомлення про день, час та місце судового засідання, про що відповідач зазначав у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

Проте, суд апеляційної інстанції залишив рішення суду першої інстанції без змін за наявності зазначеної обставини, яка згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Донецького апеляційного суду від 20 червня 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук