Справа № 308/953/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до колишнього чоловіка ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що за час проживання у шлюбі з відповідачем за спільні кошти був придбаний будинок АДРЕСА_1 . За позовом ОСОБА_2 шлюб між ними розірвано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.11.2019 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якої позивач разом з її неповнолітнім сином стали власниками будинку за адресою : АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача, відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає вже тривалий часбез поважних причин, виїхав із будинку,та не бере участь у витратах по його утриманні, а відтак його реєстрація носить формальний характер.

Позивач зазначає, що відповідач продовжує бути зареєстрованим, що створює для останньої перешкоди у розпорядженні своєю власністю належним чином, позивач самостійно несе витрати на оплату комунальних послуг.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знятись з реєстраційного обліку, позивач змушена звернутись до суду з метою захисту порушених прав.

З посиланням на викладене, а також на те, що відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає вже тривалий час, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку з даного житлового будинку.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, відповідно до якихпозовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечують.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслав.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотнім повідомленням про вручення за № 715 та шляхом надіслання смс - повідомлення про час та місце розгляду справи, згідно довідки суду такі доставлені відповідачу.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішуєсправу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ЦПК України , не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії :

13.03.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

26.08.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_3 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується даними мирової угоди у справі №308/9413/18 від 30.10.2019 року укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка затверджена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.11.2019 року у справі №308/9413/18, яка набула законної сили.

Як вбачається з будинкової книги, в будинку за адресою АДРЕСА_1 , також зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , відповідача по справі.

Факт непроживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному будинку підтверджується даними акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.08.2020 року та даними акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.08.2020 року, які складені комісією у складі депутата Ужгородської міської ради ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 , згідно яких ОСОБА_2 більше року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , переїхав жити в інше місце.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням, яке на праві приватної часткової власності належить позивачеві та її неповнолітньому сину ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни).

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним.Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Ч.2 ст. 405ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз статті 405 ЦК України дає підстави для висновку, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї та не є власниками цього житла, усунення порушення його прав шляхом визнання їх такими, що втратили право користування. Можливість визнання такими, що втратили право користування житлом власника/співвласника законодавством не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником.

Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації більше року. Окрім того вказане підтверджено і актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 21.08.2020 року та даними акта про не проживання особи за місцем реєстрації від 25.08.2020 року .

Відповідачем не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідача на частку в домоволодінні, чи право відповідача ОСОБА_2 на збереження права на житло при його відсутності за місцем проживання.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача ОСОБА_2 в будинку за адресою АДРЕСА_1 , понад один рік без поважних причин,участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, майно не утримує, належних та безспірних доказів того, що йому чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням не надано, суд приходить до переконливого висновку, що вимога позовної заяви в частині позбавлення ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням , підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації місця проживання особи, яка за рішенням суду позбавлена права користування житловим приміщенням .

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зіст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов`язаний зняти відповідача з реєстрації.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому виходячи з правового аналізу норм Закону, беручи до уваги, що орган реєстрації на даному етапі не відмовив позивачу на підставі судового рішення про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зняти відповідача з реєстрації, а відтак права позивача в цій частині вимог не порушені, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття з реєстрації місця проживання відповідача є передчасними , а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.12,76,81,141,259,263-265,268, 272 273, 280-284, 352,354ЦПК України, суд,

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір в розмірі по 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 , (місце реєстрації : АДРЕСА_2 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 27.11.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца