Справа № 740/3973/20
Провадження № 2/740/1285/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Гагаріної Т.О.,
за участі секретаря судових засідань Полторацької В.М.,
за участі сторін:
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» в особі директора Красюка Р.В.,
представника відповідача Костенко М.І

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» (далі ТОВ) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» (далі відповідач) про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивач мотивував свої вимоги тим, що в період з червня 2012 по 20.02.2020 він працював у ТОВ «ВКП Паритет-К» на посаді начальника заготівельної дільниці виробничого департаменту. 31.01.2020 ним укладено контракт з МО України в ocoбi командира 300 навчального танкового полку 169 навчального центру Сухопутних військ ЗС України строком на три роки. Наказом ТОВ «ВКП Паритет-К» № 26-К від 20.02.2020 його (позивача) було звільнено з посади начальника заготівельної дільниці виробничого департаменту на підставі п.3 ст.36 КЗпП. В подальшому відповідач добровільно поновив його на роботі, однак наказом від 20.08.2020 № 117-К повторно звільнив його на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи. Позивач вважає таке звільнення незаконним і безпідставним, оскільки були порушені вимоги ч.3 ст.119 КЗпП України, які захищають права на працю працівників, які прийняті на військову службу. Також позивач не погоджується із тим, що він є посадовою особою, і може бути звільнений на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, а тому просив визнати незаконним та скасувати наказ №117-К ТОВ «ВКП Паритет-К» від 20.08.2020 про його звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, поновити його на посаді начальника заготівельної дільниці виробничого департаменту з 21.08.2020, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2020 по день ухвалення рішення суду.
26.10.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у позові в повному обсязі.
В обґрунтування зазначила, що ОСОБА_2 майже рік не виконує свої посадові обов`язки у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом, а оскільки Товариство не може функціонувати, здійснювати виробництво продукції без виконання відповідної трудової функції начальника заготівельної дільниці, ці функції наразі виконує Заступник начальника заготівельної дільниці. При цьому, рішення загальних зборів учасників Товариства про припинення повноважень ОСОБА_2 є чинним, та не оскаржувалось, відтак відповідачем виконана умова щодо припинення повноважень позивача, передбачена п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Припинення трудового договору з посадовою особою на пiдставi п.5 ч.1 ст.41 КЗпП залежить виключно вiд волі власника. Разом з тим, при звільненні позивача було дотримано i інші вимоги законодавства про працю, оскільки здійснено компенсацію та виплачено вихідну допомогу.

Згідно посадової інструкції начальника заготівельної дільниці, посада яку обіймав позивач, відноситься до категорії «Керівник», який здійснює керівництво виробничою дільницею і вказане на думку відповідача дає підстави дійти висновку, що позивач, обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а тому відносився до категорії посадових ociб, i на нього поширювалась дія п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Щодо положень ч.3 ст.119 КЗпП України, відповідач зазначає, що ці гарантії не встановлюють заборон на звільнення позивача на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Також звертають увагу на недобросовісність поведінки позивача, що призводить до фактичної дискримінації відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач та його представник проти позову заперечували з підстав його необґрунтованості та безпідставності, вимоги викладені у відзиві на позовну заяву підтримали.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 з червня 2012 року працював на посаді начальника заготівельної дільниці виробничого департаменту ТОВ «ВКП Паритет-К».
31.01.2020 між Міністерством оборони України та ОСОБА_2 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком три роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2020 №32 ОСОБА_2 прийнятий на військову службу за контрактом на посаду «курсант».
20.02.2020 наказом директора ТОВ «ВКП Паритет-К» № 26-к ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника заготівельної дільниці з 31.01.2020 у зв`язку із призовом або вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України).
Наказом ТОВ «ВКП Паритет-К» №85-к від 07.07.2020 ОСОБА_2 був поновлений на роботі.
20.08.2020 наказом директора ТОВ «ВКП Паритет-К» № 117-К ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника заготівельної дільниці з 20.08.2020 у зв`язку з припиненням його повноважень як посадової особи відповідно до Протоколу №9 Загальних Зборів Учасників ТОВ «ВКП Паритет К» від 20.08.2020 (п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України).
За змістом статті 119 КЗпП України (в редакції на час звільнення 11.08.2020) на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.
Наразі в Україні триває дія особливого періоду, введеного Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президентом України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалось. (див. постанови Верховного Суду від 14.02.2018 в справі № 131 /1449/16-ц, від 14.02.2018 в справі № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018 у справі № 640/4439/16-ц, від 21.02.2018 у справі № 211/1546/16-ц, від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17, від 10.10.2018 у справі № 369/14205/17-ц, від 04.02.2019 у справі №426/11214/17, від 12.09.2019 у справі № 537/430/18, від 04.02.2019 у справі № 426/11214/17).
Судом достовірно встановлено, що на час винесення відповідачем оспорюваного наказу від 20.08.2020 позивач ОСОБА_2 перебував на військовій службі. Позивач уклав контракт під час дії особливого періоду, який не скасовано, тому у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_2 з роботи з будь-якої підстави.
Згідно ч.6 ст.119 КЗпП України гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.
ОСОБА_2 не займав виборну посаду в органах місцевого самоврядування. Отже, на нього повністю розповсюджуються гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України.
Звільнення ОСОБА_2 20.08.2020 було проведено відповідачем без врахування приписів статті 119 КЗпП України, а тому таке звільнення не може вважатися законним.
Також заслуговують на увагу доводи позивача ОСОБА_2 про те, що його не могло бути звільнено з посади на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, оскільки він не є посадовою особою у Товаристві.
Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Отже, пункт 5 статті 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - припинення повноважень посадових осіб.
Пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників (див. постанову Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 724/140/16-ц).
Відповідно до ст.89 Господарського Кодексу України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.
У статті 42 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» міститься уточнене поняття «Посадові особи товариства». Це члени виконавчого органу, наглядової ради, а також інші особи, передбачені статутом товариства.
Посадовими (службовими) особами вважаються особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації. Посадова особа наділена певним обсягом повноважень і в їх межах має право вчиняти дії, що породжують, змінюють або припиняють конкретні правовідносини (наприклад, право прийняття та звільнення працівників, застосування дисциплінарних чи адміністративних стягнень тощо) (роз`яснення Державної інспекції України з питань праці від 24.07.2014).
Відповідно статті 9 Статуту ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К», затвердженого протоколом №1 від 03.06.2019 Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство Паритет - К», органи управління та контролю Товариства складаються із: Загальних Зборів Учасників Товариства, які є вищим органом управління Товариства; Директора Товариства, який є одноосібним виконавчим органом Товариства; Наглядової ради Товариства (у разі її створення).
Статтею 13 Статуту визначено перелік посадових осіб Товариства, їх відповідальність та згідно п.13.1 посадовими особами Товариства є Директор та члени Наглядової ради (у разі утворення).
Згідно посадової інструкції посада ОСОБА_2 , як начальника заготівельної дільниці, хоча і відноситься до категорії «Керівник», але у своїй діяльності останній підпорядковується директору по виробництву, та не приймає самостійних адміністративних, організаційно-розпорядчих рішень пов`язаних з діяльністю Товариства, зокрема прийняття, звільнення працівників, застосування дисциплінарних стягнень, заохочень, тощо.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , працюючи на посаді начальника заготівельної дільниці, не був посадовою особою, оскільки його посада не відноситься до виконавчого органу Товариства, а отже, не входить до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, звільнення його за цією нормою закону є незаконним.
Беручи до уваги викладені обставини, оспорюваний позивачем наказ від 20.08.2020 №117-К є незаконним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, оскільки, позивачем доведено, що його звільнення відбулось з порушенням чинного законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено 20.08.2020.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З довідки №246 від 27.11.2020, оформленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вбачається, що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 418,60 грн.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2020 до дати винесення судового рішення 01.12.2020 в розмірі 29720 грн. 60 коп.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Виходячи з даних норм закону, задоволення судом вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 840 грн. 20 коп., котрі сплачені позивачем.
В попередньому розрахунку судових витрат, що міститься в тексті позовної заяви, позивач зазначає про понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн.
Станом на час прийняття судом рішення у цій справі позивачем не надана довідка-розрахунок, у зв`язку з цим суд не вирішує питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 3, 4-7,11-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352, 354, 430 ч. 1п. 4ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 117-К від 20.08.2020 про звільнення ОСОБА_2 , начальника заготівельної дільниці, 20.08.2020 у зв`язку з припиненням його повноважень, як посадової особи, відповідно до Протоколу №9 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» від 19 серпня 2020 (згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України).
Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника заготівельної дільниці ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» з 21 серпня 2020 року.
Стягнути з ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.08.2020 по 01.12.2020 в розмірі 29 720 (двадцять дев`ять тисяч сімсот двадцять) грн. 60 коп. (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів).
Допустити негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_2 та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К на корить ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот) грн.40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К» (04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35, Код ).
Повний текст рішення складено 04.12.2020 року.

Головуюча суддя Т.О.Гагаріна