ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6918/20 Справа № 213/226/20 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року

по справі ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок виконання трудових обов`язків, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок виконання трудових обов`язків.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок виконання трудових обов`язків задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року у справі №213/226/20 в частині розміру стягнутої суми відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір стягнутої з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму на відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок виконання трудових обов`язків, з 120 000грн. до 204 033,60 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат просить скасувати рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року у по справі №213/226/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок виконання трудових обов`язків відмовити в повному обсязі.

Відзивів на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що загальний стаж ОСОБА_1 на підприємстві відповідача, зокрема в умовах шкідливих факторів, станом на 05.08.2013 року складає - 23 роки 5 місяців (а.с.21-23).

Згідно Акту №4 розслідування хронічного професійного захворювання від 25.12.2013 року позивачу був встановлений наступний діагноз - вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальних вібрацій з синдромом церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з попереково-крижовою радикулопатією з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом ПФС першого-другого ст., остеоартрозом ліктьових суглобів ПФ першого-другого ст. і колінних суглобів ПФ першого-другого ст. та дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пилотоксичний бронхіт першої ст.. емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

В пункті 17 даного Акту зазначається, що причинами виникнення професійного захворювання Позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Висновком МСЕК від 18.02.2014 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40 (сорок) відсотків: 25% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ та 5% по туговухості з 10 лютого 2014 року до 01 березня 2015 року та потребу у медичному лікування, ВМП (а.с.24).

Висновком МСЕК від 12.10.2017 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 (шістдесят) відсотків: 25% - вібраційна хвороба, 30% - ХОЗЛ та 5% по туговухості з 25 вересня 2017 року безстроково та третю групу інвалідності (а.с.25).

Висновком МСЕК від 30.07.2019 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 100 (сто) відсотків: 85% - вібраційна хвороба, 10% - ХОЗЛ та 5% по туговухості безстроково та першу групу інвалідності «А» (а.с.26).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 153 КЗпП України та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, аналізуючи норми права та обставини справи, ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, оскільки на даний час останній змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносити фізичні страждання, так як в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися та нормальних життєвих зв`язків.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що між сторонами по справі склалися трудові правовідносини, та під час виконання яких позивач зазнав стійкої втрати працездатності, у зв`язку з чим наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Доводи ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не було враховано характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, вимушених змін у його повсякденному житті, необхідність постійного лікування, переживань з приводу здоров`я, колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними, оскільки суд першої інстанції в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Доводи ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України Про охорону праці та ст. 153 КЗ пП України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки професійне захворювання отримано на підприємстві і чинним законодавством передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат про наявність вини позивача в отриманому ним професійному захворюванні, так як він свідомо обрав роботу протягом тривалого часу у шкідливих умовах праці та продовжував працювати, ставлячи за пріоритет матеріальні блага, а не власне здоров`я, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Посилання ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат в апеляційній скарзі на те, що у позивача є можливість скористатися наданими йому правами відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не знімають обов`язок з відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Доводи ПрАТ Південний гірничо-збагачувальний комбінат, що розмір моральної шкоди, що стягнутий з відповідача є завищений та не відповідає засадам розумності та справедливості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С.Городнича