ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 2018/2-1849/11

провадження № 22ц/818/5690/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи правонаступник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представниця заінтересованої особи Агаєва С.М., старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Конюхова В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року в складі судді Попрас В.О.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: правонаступник боржника ОСОБА_4 , старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Конюхова Вікторія Анатоліївна звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заява мотивована тим, що 23 листопада 2011 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження №30111000 з виконання виконавчого листа № 2018/2-1849/11, виданого Київським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_3 на його користь суми коштів у загальному розмірі 184 353,42 грн.

Вказав, що боржник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02 листопада 2017 року державного виконавця повідомив його батько ОСОБА_4 , надавши копію свідоцтва про смерть.

Зазначив, що того ж дня, 02 листопада 2017 року старшим державним виконавцем Конюховою В.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 30111000 на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано.

Вказав, що станом на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав його батько ОСОБА_4 , який отримав свідоцтво про право на спадщину від 29 травня 2018 року після смерті ОСОБА_3 .

Зазначив, що оскільки ОСОБА_4 є правонаступником померлого боржника ОСОБА_3 у матеріальних правовідносинах, він є також його правонаступником у процесуальних правовідносинах виконавчому провадженні.

Вказав, що він дізнався про смерть боржника лише 15 жовтня 2019 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, а про спадкоємця боржника 28 травня 2020 року після додаткового ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, отже, не пропустив строк для пред`явлення вимог до спадкоємця.

Просив замінити у виконавчому провадженні № 3011100 за виконавчим листом № 2018/2-1849/11, виданим Київським районним судом м. Харкова 29 липня 2011 року сторону виконавчого провадження боржника ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_4 , який прийняв спадщину.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено у виконавчому провадженні № 3011100 з виконання виконавчого листа № 2018/2-1849/11, виданого Київським районним судом м. Харкова 29 липня 2011 року, сторону виконавчого провадження - боржника ОСОБА_3 на його правонаступника - боржника ОСОБА_4 - спадкоємця, який прийняв спадщину.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_4 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не врахував, що у разі смерті боржника закінчення виконавчого провадження є обов`язковим. Зазначив, що стягувач ОСОБА_1 був обізнаний про його намір як спадкоємця отримати спадщину, але у встановлений статтею 1281 ЦК України строк претензій до нього як спадкоємця не висунув. Вказав, що він розрахувався за борги сина з тими кредиторами, які своєчасно до нього звернулись у межах вартості спадкового майна.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

30 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з пандемією, яку залишено без задоволення за відсутністю доказів захворювання щодо нього.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована наявністю підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договорами позики від 11 лютого 2008 року, 17 травня 2008 року 23 березня 2009 року у розмірі 115 595,00 грн, відсотки за користування позикою - 32 595,38 грн, інфляційні втрати - 25 650,94 грн, 3% річних за користування позикою - 8692,10 грн, сплачене державне мито - 1700,00 грн та оплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120,00 грн, а всього 184 353,42 грн (а. с. 41-42, том 1).

На виконання цього судового рішення 28 жовтня 2011 року видано виконавчий лист №2018/2-1849/11/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 184 353,42 грн (а. с. 116, том 1), та постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 23 листопада 2011 року відкрито виконавче провадження №30111000 (а. с. 117, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_3 помер від травми, отриманої у зв`язку з проходженням військової служби (а. с. 52-53, том 1).

Як вбачається з листа Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 20 березня 2020 року станом на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 разом з ним за однією адресою був зареєстрований та проживав його батько ОСОБА_4 (а. с. 15, том 2).

23 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 (а. с. 72, том 2).

02 листопада 2017 року батько боржника - ОСОБА_4 звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків із заявою, у якій вказав, що боржник ОСОБА_3 помер (а. с. 118, том 1).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюхової В.А. від 02 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження № 30111000 на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені постановою від 07 грудня 2011 року (а. с. 63-64, том 1).

29 травня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д`яченко В.Є. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за № 109, та свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване за № 111, після смерті сина ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: 1/6 частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , та 25/300 часток в праві спільної часткової власності від трьох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 21, 22, том 2).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2019 року скаргу представника ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 02 листопада 2017 року, винесену старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Конюховою В.А. про закінчення виконавчого провадження №30111000.

Постановами старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Конюхової В.А. від 27 січня 2020 року скасовано постанову ВП №30111000 про закінчення виконавчого провадження від 02 листопада 2017 року та відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2018/2-1849/11/11, виданого Київським районним судом м. Харкова 28 жовтня 2011 року (а. с. 30-32, том 2).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Частин першої, другої, п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У пунктах 12, 13 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5 зазначено, що у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Отже, обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом кредиторові із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців.

Відповідних висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11, а також Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 390/2041/17.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, за якими виданий виконавчий лист, допускають правонаступництво.

Встановивши, що ОСОБА_4 відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України прийняв спадщину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження - боржника ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_4 на недотримання вимог статей 1281 та 1282 ЦК України, якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, судова колегія відхиляє. Приписи зазначених норм закону на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник за боргами спадкодавця.

При вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно з вимогами ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11, провадження № 61-28147сво18, постановах Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 2-3065/11, провадження № 61-43741св18, від 29 січня 2020 року у справі № 750/9170/13-ц, провадження № 61-12581св19.

Посилання ОСОБА_4 щодо того, що у разі смерті боржника закінчення виконавчого провадження є обов`язковим, не можуть бути взяті до уваги, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво та постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасована.

Доводи ОСОБА_4 щодо того, що він розрахувався за борги сина з тими кредиторами, які своєчасно до нього звернулись у межах вартості спадкового майна, та надані ним разом з апеляційною скаргою копії постанов про закінчення інших виконавчих проваджень, у яких боржником теж був ОСОБА_3 , судова колегія не бере до уваги, оскільки вони не мають значення для розгляду питання щодо заміни боржника у межах цієї справи.

Посилання ОСОБА_4 щодо того, що справу розглянуто судом за його відсутності, є безпідставними, оскільки згідно частини 3 статті 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні. Підстав для зміни або скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.