КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 2-399/12

провадження номер № 22-ц/824/13322/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Орєхова Артема Володимировича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2012 року у складі судді Смирнової Є.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Лілія Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис № 6107, вчинений 24 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А. таким, що не підлягає виконанню.

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного вище позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 30 травня 2012 року апеляційним судом міста Києва скасовано рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства Нива - В.Ш.», Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, треті особи: публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування протоколу про проведення прилюдних торгів, акту продажу квартири з прилюдних торгів, та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Тому заявник вважав, що існує реальна загроза для виконання рішення суду у даній справі, оскільки в процесі звернення стягнення на майно за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 , примусово відчужена, і право власності на цю квартиру може перейти до третіх осіб.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2012 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, однак вважає, що оскаржуваною ухвалою суду вирішено питання про його права та обов`язки, через свого представника - адвоката Орєхова А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду від 01 червня 2012 року стосується прав ОСОБА_1 , оскільки він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про придбання квартири із прилюдних торгів від 31 серпня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою. І.В. та зареєстрованого в реєстрі № 3148. Зазначені торги відбулися на виконання виконавчого напису нотаріуса, який оспорював позивач. Вказує, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 25 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А., про визнання виконавчого напису № 6107, вчиненого 24 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л.А., таким, що не підлягає виконанню. Однак суд першої інстанції не вирішив питання про скасування заходів забезпечення позову, що перешкоджає ОСОБА_1 здійснити державну реєстрацію права власності на придбану квартиру.

Також вказує, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2012 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки він не є учасником справи та відповідно до положень ЦПК України не має права ставити питання про скасування заходів забезпечення позову у даній справі.

Учасники справи не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.151 ЦПК України, у редакції чинній на час постановлення судом ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зі змісту вимог цивільного процесуального законодавства вбачається, що умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 1 Протоколу (№ 1) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином накладення арешту на майно особи, яка не є учасником справи, може свідчити про порушення прав і основоположних свобод такої особи щодо мирного володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З доданого до апеляційної скарги свідоцтва про придбання квартири із прилюдних торгів серії НОМЕР_1 від 31 серпня 2011 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, який затверджений в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві 26 серпня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підлягає державній реєстрації в комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності» (а.с.88, т.3).

Встановлено, що законність видачі ОСОБА_1 свідоцтва про придбання квартири із прилюдних торгів серії НОМЕР_1 від 31 серпня 2011 року була предметом судового розгляду.

Так, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного міста Києва від 03 вересня 2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_1 , третя особа: відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна - відмовлено (а.с.36-38, т.2).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок забезпечення позову в обраний заявником спосіб були порушені норми процесуального права та права особи, яка не залучалася до участі у розгляді справи, а саме ОСОБА_1 на мирне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягала до задоволення з наведених вище підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції наведених вище норм закону та обставин справи належним чином не врахував, не установив коло осіб, права яких може бути порушено при вчиненні такої процесуальної дії як забезпечення позову, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

З огляду на те, що оскаржуваною ухвалою було вирішено права та інтереси ОСОБА_1 на квартиру, який не приймав участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в силу ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Орєхова Артема Володимировичазадовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: