Дата документу 24.11.2020
Справа № 320/5807/19
Провадження № 2/937/921/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2020 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Бахаєва І.М.,
секретаря судового засідання - Фурсової Л.І.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лозовської З.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2014 року, від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб був зареєстрований в м. Несебир, Республіка Болгарія. Подружжя тривалий час мешкали в Республіці Болгарія. З травня 2019 року подружні відносини між сторонами припинилися, та з цього часу спільне господарство не ведеться. Відповідачка попросила позивача забрати дитину жити до себе, оскільки в неї не має житла та коштів і, взагалі, вона планує зайнятися своїм саморозвитком, а дитина цьому буде перешкоджати. У травні 2019 року позивач повідомив відповідачку, що направляється разом з донькою до України з метою постійного місця проживання. Відповідачка за допомогою смс-повідомлень пояснила позивачу, що можливо після завершення свого саморозвитку виявить бажання, щоб дитина проживала разом з нею. В теперішній час позивачу не відомо місцезнаходження відповідачки, чи працевлаштована вона та чи має заробіток. З часу, коли дитина почала проживати з батьком, дочкою займається виключно позивач, повністю опікується нею, займається її вихованням та утриманням. Позивач має постійне місце роботи, має можливість забезпечити гармонійний та всебічний розвиток дитини. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком - позивачем ОСОБА_1 .
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лозовська З.В. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, при цьому зазначила, що з травня 2019 року подружні відносини між сторонами припинилися, та з цього часу спільне господарство не ведеться, спільна дитина сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем. Відповідачка зовсім не займається вихованням та утриманням своєї дочки ОСОБА_3 , не цікавиться її життям та здоров`ям, проживає тривалий час в Республіці Болгарія, повертатися до сім`ї в Україну наміру не має, а тому просить суд шлюб між сторонами розірвати та визначити місце проживання дитини разом з батьком.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причин, 18 листопада 2020 року на електронну адресу суду надіслала заяву, згідно якої позовні вимоги не визнала, просить суд перенести судового засідання, оскільки має намір надати особисто пояснення та подати докази.
Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Сивова Я.В. в судове засідання не з`явилася з невідомої суду причин, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її підпис в розписці про отримання судової повістки. Заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Під час судового розгляду заперечувала проти задоволення позову, пояснила суду, що шлюб між сторонами вже розірвано в Республіці Болгарія, відповідачка ОСОБА_2 дитину не покидала, а позивач самовільно та без дозволу матері вивіз дочку до України. На підставі викладеного представник відповідачки просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Представник третьої особи Відділу Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Нікітіна Н.В. у судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення в інтересах дитини.
З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідачки ОСОБА_2 та її представника - адвоката Сивової Я.В. неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачки, які були надані у судових засіданнях, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони по справі позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому актом № 0002 від 18 січня 2014 року, складеному у місті Несебер, Республіка Болгарія, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу/а.с.9/.
Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.10/.
Внаслідок різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, стосунки між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 погіршились, з травня 2019 року вони стали проживати окремо, шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться.
Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.
Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, той факт, що сім`ю зберегти неможливо, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, то судом встановлено наступне.
Частиною 6 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, за наявності обставини, якої суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання, зокрема, якщо у ході розгляду справи суд виявить, що з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі.
З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що батьки зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання.
Тобто права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Судом встановлено, що з травня 2019 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала разом з батьком ОСОБА_1 в Республіці Болгарія, а по приїзду до України, з червня 2019 року, дитина проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 22.07.2019/а.с.47/.
До кримінальної відповідальності позивач ОСОБА_1 не притягувався, що підтверджується копією довідки МВС України серії ІІА № 1348128/а.с.42/.
Позивач ОСОБА_5 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що підтверджується копіями довідок КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР/а.с.44,45/.
Відповідно до копії довідки від 23 березня 2015 року, виданої посольством України в Республіці Болгарії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована громадянкою України/а.с.11/.
Згідно копії довідки від 18.07.2019, виданої лікарем ОСОБА_6 КНП «ЦПМСД» № 6, за результатами медичного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорова/а.с.46/.
Як встановлено при розгляді справи, відповідачка ОСОБА_2 проживає в Республіці Болгарії.
Як вбачається із наявного у матеріалах справи акту обстеження умов проживання від 10 серпня 2020 року, складеного відділом по Комунарському районі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, житловим приміщенням є квартира АДРЕСА_2 . Дану квартиру позивач ОСОБА_1 винаймає на підставі договору оренди квартири від 17 червня 2019 року. Квартира складається з двох кімнат, кухні, сумісного санвузлу, наявні вода, газо- та електропостачання. Для дитини відведена окрема кімната, в якій є шафа для одягу, двоспальне ліжко, сучасний телевізор, іграшки, розвиваючі книжки, необхідний одяг відповідно до сезону. Стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Для дитини створені належні умови для проживання та відпочинку. Дитина вела себе розкуто, на контакт йшла охоче та повідомила, що з батьком їй добре.
Судом встановлено, що під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про свою малолітню дочку, турбувались про здоров`я дитини, а також виконували всі інші батьківські обов`язки.
Разом з тим, після припинення шлюбних відносин, з початку 2019 року, малолітня дитина, ОСОБА_3 , постійно проживає з батьком ОСОБА_1 , який повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає дочку, утримує її, піклується її здоров`ям.
Під час розгляду справи також було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 більше року проживає окремо від дитини ОСОБА_3 , мешкаючи на території Республіки Болгарії.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно, виходячи з прив`язаності її до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті.
Зокрема суд враховує, що дитина після приїзду до України постійно проживає з батьком. При цьому суд враховує можливість батька забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини.
Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має постійне місце роботи, дохід. Будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини, в ході розгляду справи не встановлено.
Слід зазначити, що на даний час вік дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дозволяє в повній мірі визначити її особливу прихильність до кожного з батьків, але суд враховує, що відповідачка ОСОБА_2 має можливість здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною.
При цьому поведінка відповідачки ОСОБА_2 , яка тривалий час не виконує свої батьківські обов`язки щодо дитини ОСОБА_3 , не утримує дитину, не цікавиться її життям, не намагалася з нею зустрітися, дає підстави суду сумніватися у належній поведінці відповідачки щодо подальшого виконання нею своїх батьківських обов`язків та надання можливості виконувати їх позивачу.
Наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з батьком, позивач ОСОБА_1 надав суду відповідні докази того, що за умовами проживання, з урахуванням його доходів, його особистими якостями, обставинами його життя, особливостями його відносин з дитиною, саме він має перевагу перед матір`ю дитини при визначенні місця її проживання.
Крім того, суд враховує, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прижилася у новому середовищі, оскільки з червня 2019 року проживає разом з батьком на території України за адресою: АДРЕСА_1 ; у дитини сформувалось певне коло спілкування; батько ОСОБА_1 забезпечив належні умови для гармонійного розвитку дитини.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сивова Я.В. жодних доказів своїх переваг перед батьком дитини при визначенні місця проживання дитини суду не надали.
Суд не може прийняти до уваги незгоду представника відповідачки з даним позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена.
Таким чином, суд, дослідивши всі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повинно бути визначено місце проживання її батька ОСОБА_1 .
Таким чином, викладені позивачем ОСОБА_1 обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача представником відповідачки суду не надано, а тому на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_3 до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа Відділ Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 7, 111, 112 , 141, 157 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини 20.11.1989 року, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований актом № 0002 від 18 січня 2014 року, складеним у місті Несебир, Республіка Болгарія.
Прізвище сторін після розірвання шлюбу залишити без змін.
Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , за місцем його проживання (перебування).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у розмірі 1536 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повні відомості учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ;
Повний текст рішення суду складено 04 грудня 2020 року.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ