Ухвала

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 235/1078/20

провадження № 61-16517ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» (далі - ТОВ «АЛЛО»), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь 3445 грн - сплачені за товар гроші з урахуванням комісії банку, 339,58 грн - 3% річних за період з 28 жовтня 2016 року по 12 лютого 2020 року, 1 150,27 грн - індекс інфляції за період з листопада 2016 року по січень 2020 року, неустойку у розмірі 12 570,60 грн за період з 12 лютого 2019 року по 12 лютого 2020 року, 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі № 235/1462/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенні частково та встановлені факти: розірвання договору купівлі-продажу мобільного телефону Xiaomi Redmi 3S 16GB Gold (замовлення № 101891905) 28 жовтня 2016 року, про що зазначено у мотивувальній частині постанови, сплати ним 17 жовтня 2016 року ТОВ «АЛЛО» 3444 грн та отримання 28 жовтня 2016 року ТОВ «АЛЛО» від нього повідомлення про розірвання договору. Станом на подання позову ТОВ «АЛЛО» не виконало постанову Донецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі № 235/1462/17 та не повертає йому сплачені гроші. Вважає, що відповідачем йому заподіяна моральна шкода. Так, починаючи з листопада 2016 року ТОВ «АЛЛО» проводить політику тривалого цілеспрямованого порушення його прав як споживача. 05 листопада 2019 року він відчув тривалий сильний напад депресії та панічної атаки, у зв`язку з чим був вимушений терміново звернутися до психотерапевта. 14 листопада 2019 року він звернувся до Медико-психологічного центру Клінічної психоневрологічної лікарні у м. Донецьку, де був госпіталізований, перебував на стаціонарному лікуванні до 27 грудня 2019 року, тобто півтора місяці. Крім цього, у довідці від 26 грудня зазначено, що розвиток хвороби спричинений хронічною психотравмуючою обставиною, що є суб`єктивно значною для пацієнта. Тобто факт, що він впродовж трьох років намагається захистити свої права у судах підтверджує, що ситуація, яка склалася через порушення його прав з боку ТОВ «АЛЛО», є значною для нього.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АЛЛО» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави, в сумі 3 444 грн, три проценти річних від простроченої суми за період з 10 січня 2020 року по 12 лютого 2020 року в розмірі 9, 63 грн, а всього стягнуто 3 453,63 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку 09 листопада 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживача, а саме: 3445 грн - сплачені за товар гроші з урахуванням комісії банку, 339,58 грн - 3% річних за період з 28 жовтня 2016 року по 12 лютого 2020 року, 1 150,27 грн - індекс інфляції за період з листопада 2016 року по січень 2020 року, неустойку у розмірі 12 570,60 грн за період з 12 лютого 2019 року по 12 лютого 2020 року, 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Отже, справа № 235/1078/20 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 235/1078/20 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки неоднакове застосування судами норм матеріального права у постанові Донецького апеляційного суду від 09 січня 2020 року у справі № 235/1462/17 та в оскаржуваних судових рішеннях, були прийняті протилежні рішення стосовно застосування частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» в одному і й тому ж спорі. Але за змістом статті 263 ЦПК України дані рішення не є обов`язковими для врахування. Крім того, суди попередніх інстанцій суперечать сформованій судовій практиці Верховного Суду, що виникли у подібних правовідносинах, а саме в ухвалах Верховного Суду від 11 серпня 2020 року у справі № 468/1379/19-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 727/1137/17 та у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц. Проте, ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому саме суперечать сформованій судовій практиці та чому саме справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики

Крім цього, ОСОБА_1 посилається на те, що був позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, оскільки оскарженні рішення прийняті та набрали законної сили, які будуть мати преюдиціальне значення під час усіх наступних звернень до суду і він не матиме змоги їх спростувати.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки впродовж чотирьох років намагається захистити свої права у судах і досі не отримав сплачених за товар коштів, що має виняткове значення для його психологічного стану.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує, чому відповідно до цього Кодексу він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням та в яких саме інших справах та в чому проявляється виняткове значення для нього цієї справи.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 і він був позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи та касаційна скарга стосується питань права, що мають фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» про захист прав споживачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат