Провадження № 2/521/2941/20
У Х В А Л А

03 грудня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Гуревський В.К.

за секретаря - Шудра Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Долгова В.М. про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус ОМНО Галій Тетяни Степанівни, про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , в якому просила визнати недійсною довіреність, посвідчену 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., за реєстровим № 2053, якою ОСОБА_2 довірила ОСОБА_3 відчужувати від імені ОСОБА_2 належне їй нерухоме майно, та визнати недійсним договір купівлі - продажу від 06 вересня 2019 року, згідно якого ОСОБА_3 , на підставі довіреності, посвідченої 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом ОМНО Галій Т.С., за реєстровим № 2053 продала ОСОБА_1 за 537821,52 гривень належні ОСОБА_2 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. за реєстровим № 1897.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року відкрито провадження по цій справі.

Представник позивача надав до суду заяву про забезпечення позову по цій справі шляхом накладення арешту на 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка намагається продати предмет оскарженого договору та невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - може унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року накладено арешт та заборону відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник Відповідача ОСОБА_4 адвокат Долгов В.М. звернувся до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення позову, а саме: застосувати у справі № 521/10186/20 зустрічне забезпечення, шляхом внесення ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 169800 (сто шістдесят дев`ять тисяч вісімсот) гривень, посилаючись на такі обставини.

30 червня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, постановив ухвалу по справі: накласти арешт та заборону відчуження на 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на ст. 154 ЦПК України, при цьому зустрічне забезпечення не застосував.

Згідно позовної заяви, ОСОБА_2 , як на підстави заявлених позовних вимог посилається на те, що вона підписала довіреність 20.08.2019 року нібито під впливом обману зі сторони дочки позивачки, ОСОБА_3 , і тому вказана довіреність є недійсною. Також, позивачка вказує, що оскільки відповідач ОСОБА_5 , використовуючи одержану, нібито під впливом обману, довіреність, уклала з відповідачем ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, відносно належного позивачу нерухомого майна, не діючи в інтересах останньої, не маючи на меті передати останній грошові кошти з продажу майна, тому вказаний договір купівлі-продажу є недійсним.

Інших підстав для визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними, окрім вищезазначених, Позивачем не вказано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не врахував, що відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Оскільки в силу положень ст. 202, 244 ЦК України видача довіреності є одностороннім правочином, тому положення ст. 230 ЦК України щодо такого правочину не застосовуються. Тобто, довіреність не може бути визнана недійсною у зв`язку з обманом. Таким чином, правові підстави, для визнання недійсною довіреності, посвідченої 20.08.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Галій Т.С., за реєстровим № 2053, якою ОСОБА_2 , довірила ОСОБА_3 , від її, ОСОБА_2 імені, відчужувати належне їй нерухоме майно, відсутні.

Оскільки правові підстави для визнання довіреності від 20.08.2019 року недійсною відсутні, стає очевидним відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.09.2019 року, укладеного на підставі такої довіреності.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року про забезпечення позову, встановлено, представник позивача надав до суду заяву про забезпечення позову по цій справі шляхом накладення арешту на 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка намагається продати предмет оскарженого договору та невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (вісім), - може унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Позовна заява по вказаній справі була отримана, ОСОБА_1 , лише 08.11.2020 року, прибувши до Малиновського суду після випадково отриманих відомостей про наявність такого позовного провадження, в якому її залучено в якості відповідача. До цього часу ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову не було відомо.

Не володіючи такими відомостями ОСОБА_1 мала намір продати 17/25 (сімнадцять двадцять п`ятих) часток вказаного домоволодіння, про що було досягнуто конкретної домовленості з ОСОБА_6 . 23.10.2020 року, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання потенційним покупцем, ОСОБА_6 , було сплачено ОСОБА_1 завдаток у грошовій сумі 84900 грн. (еквівалентно 3000 доларів США), про що було складена відповідна розписка. Дату договору про купівлю-продаж було призначено на 10.12.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку.

У зв`язку з накладенням арешту та забороною відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зобов`язана була повернути потенційному покупцеві сплачений завдаток у сумі 84900 грн. та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, тобто ще 84 900 грн., а разом 169800 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд зазначених імперативних вимог закону не врахував та проігнорував той факт, що як вказує сама Позивач, вона не мас зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання та не має майна, що знаходиться на території України, що є обов`язковою підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Також судом не встановив, чи дійсно є співмірними заходи забезпечення позову заявленим позовним вимогам, і дійшов передчасного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України, вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов`язком незалежно від майнового стану відповідачів.

Вказане узгоджується з висновком щодо застосування ст. 154 ЦПК України, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 753/2380/18-ц (касаційне провадження № 61-38399св18).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Забезпеченням позову ОСОБА_1 спричинені збитки у сумі 169800,0 грн.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає у задоволенні заяви відмовити з таких причин.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При цьому відповідач ОСОБА_1 сама підтверджує той факт, що мала намір продати 17/25 (сімнадцять двадцять п`ятих) часток спірного домоволодіння, про що було досягнуто конкретної домовленості з ОСОБА_6 . 23.10.2020 року, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання потенційним покупцем, ОСОБА_6 , було сплачено ОСОБА_1 завдаток у грошовій сумі 84900 грн. (еквівалентно 3000 доларів США), про що було складена відповідна розписка. Дату договору про купівлю-продаж було призначено на 10.12.2020 року.

У зв`язку з накладенням арешту та забороною відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зобов`язана була повернути потенційному покупцеві сплачений завдаток у сумі 84900 грн. та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, тобто ще 84900 грн., а разом 169800 грн.

Суд дійшов висновку, що розмір можливої шкоди, яка має бути відшкодована відповідачу, ним не доведена, оскільки умови та порядок укладення договору щодо передачі завдатку не відповідає вимогам ст. ст. 570, 571 ЦК України.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З урахуванням викладеного, надана представником ОСОБА_1 розписка не може вважатися попереднім договором і підтвердженням передачі завдатку.

Таким чином, дії відповідача щодо наміру провести відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , і яке перебуває в спорі, достовірно свідчать про те, що ці дії можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що виступає основним критерієм для застосування заходів забезпечення позову.

При цьому суд враховує, що достатнім заходом забезпечення позову по цій справі є заборона відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 154, 158 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Долгова В.М. про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус ОМНО Галій Тетяни Степанівни, про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу - залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року у цій цивільній справі, в частині арешту 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , знявши з домоволодіння арешт.

В частині заборони відчуження 17/25 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвалу до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

СУДДЯ В.К.Гуревський