Номер провадження 2/754/5670/20 Справа №754/8542/20
26 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
Головуючої-судді Таран Н.Г.
за участю секретаря - Раєвського П.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
Ухвалою суду від 17.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.
У судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи за місцем реєстрації шляхом направлення листа з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи у заочному порядку та ухвалити рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Судом встановлено, що 17.03.2017 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «УЛФ-Фінанс» було укладено Генеральний договір № 140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту.
02.06.2017 року було укладено страхове свідоцтво № 453/17-Т/Ц2-119 до Генерального договору № 140/17-Т/Ц2 від 17.03.2017 року добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до якого позивач ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «УЛФ-Фінанс» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 .
20.05.2018 року в м. Київ, на Володимирівському узвозі, 11, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 .
В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»автомобіль марки «Toyota Land Cruiser», д.н.з. НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року особами винними в настанні ДТП визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та притягнено останніх до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.
Відповідно до частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Подільського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні ДТП.
Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у скоєній дорожньо транспортної пригоди є доведеною.
Враховуючи те, що винними в ДТП є дві особи, Позивачем була надіслана претензія про відшкодування шкоди в розмірі 1/2 на адресу ПАТ «СК «Країна» та СК, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2
14.08.2018 року ПАТ «СК «Країна» було відшкодовано Позивачу шкоду в розмірі 7724,36 грн. (1/2 від завданої шкоди).
За результатами перевірки централізованої бази даних МТСБУ, Позивачем було встановлено, що на дату настання ДТП, відносно автомобіля марки «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував Відповідач, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не укладався. Отже, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована.
11.07.2018 року Позивачем була надіслана на адресу Відповідача претензія з вимогою добровільно відшкодувати, завдані ним збитки в дорожньо-транспортній пригоді від 20.05.2018 року, але Відповідач не задовольнив її в добровільному порядку.
На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону.
Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути завдані ним збитки в ДТП у розмірі 7724,36 грн.
Питання про розподіл судових витрт суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» судовий збір у сумі 2102,00 грн.
Керуючись ст.ст. 22, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 12, 76-82, 223, 141, 229, 247, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування`борг в сумі 7724,36 грн. та судові витрати по справі - суму сплаченого судового збору 2102,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Суддя: Н.Г. Таран