04.12.2020 Справа № 756/1803/17
Ун.№756/1803/17
Пр.№2/756/181/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Пляса Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення.

Позивач є учасником Антитерористичної операції на сході країни, учасником бойових дій, батьком двох неповнолітніх дітей та звертається до компетентного суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.08.08.1997 між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» в особі президента ОСОБА_10. та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, за вказаним договором ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» продало, а ОСОБА_2 купив житлове приміщення під АДРЕСА_3, загальною площею 123,6 м.кв. на 13 поверсі, яке знаходиться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 940 грн. В якості правовстановлюючого документу ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» надало реєстраційне посвідчення на домоволодіння за реєстровим номером 9643, видане Київським міським БТІ 20.09.1996. Відчужене за спірним договором житлове приміщення належало ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» та ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на праві спільної власності, оскільки весь збудований об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 знаходився в їх спільній власності. Рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів №455 від 31.07.1991 Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку, площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об`єктами обслуговування по АДРЕСА_2 . 02.02.1992 складено Протокол розгляду питання спільного з Торговим домом «ВЕМА» будівництва гуртожитку КТІЛП по АДРЕСА_2 , згідно якого вирішено розподілити участь у вказаному спільному будівництві наступним чином: Торговий дім «Вема» повністю фінансує будівництво гуртожитку; КТІЛП виступає замовником будівництва та після завершення передає Торговому дому «Вема» дві спарені секції будівлі як долю в будівництві. 09.12.1992 у відповідності до змін до Статуту ТОВ «Торговий дім «ВЕМА.ЛТД» змінило назву на ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД». 03.07.1993 між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та Спільним українсько-гренадським підприємством «Ю/А Міжнародна група» було укладено договір №33 про спільну діяльність. Вказаним договором передбачено, що під час будівництва та після введення в експлуатацію доля СП «Ю/А Міжнародна група» складає 60% від загальної площі жилих блоків двох спарених секцій, а доля ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» складає 40% за виключенням однокімнатного блоку та двох чотирикімнатних блоків на 2-му поверсі будівлі. Розподіл приміщень, які складають долі сторін, визначаються окремим протоколом, який є невід`ємною частиною цього договору. ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» у вказаних відносинах здійснює функції замовника, а СП «Ю/А Міжнародна група» стовідсоткове фінансування усіх робіт. Вказаний договір укладено на невизначений строк.

12.10.1994 між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» було укладено договір №41.7/02-10 за яким ТОВ «Джамп» було залучено для дольової участі в завершенні будівництва будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . 08.11.1994 ТОВ «Джамп» прийняло на себе всі права і обов`язки СП «Ю/А Міжнародна група» по договору №33 від 03.07.1993 року, здійснивши таким чином заміну особи у спільній діяльності. 03.07.1993 ТОВ «Джамп» передало всі свої права та обов`язки за договором №33 від 03.07.1993 Товариству з обмеженою відповідальністю «ФБГ «Еліта-Центр». 08.08.1996 об`єкт будівництва по АДРЕСА_2 було введено в експлуатацію та проведений розподіл збудованих обсягів: Інститут - 4544 кв. м; ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» - 8727 кв. м. 20.09.1996 Київське міське БТІ зареєструвало право власності ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» на частину гуртожитку загальною площею - 8724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки 6412 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

12.12.1994 між позивачем та ТОВ «Джамп» було укладено договір №10/12-9 предметом якого є дольова участь позивача у будівництві будівлі в АДРЕСА_1 . На виконання свого обов`язку щодо внесення грошових коштів за житлові приміщення та місця у підземній автомобільній стоянці, які мають належати позивачу, останній сплатив 850 000 000 карбованців, що підтверджується квитанцією до приходного касового ордеру №17-к від 17.12.1994. Проте, ТОВ «Джамп», правонаступником якого є ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» свої обов`язки за договором не виконали, позивач так і не став власником жодного житлового приміщення чи місця у підземній автомобільній стоянці.

05.05.2016 позивач звертався до ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» з проханням повернути позивачу сплачені за договором грошові кошти у гривневому еквіваленті або передати рівноцінну нерухомість. 17.05.2016 між позивачем та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було укладено Угоду №1 про доповнення і зміну умов договору №10/12-9 від 12.12.1994, якою передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання компанією обов`язків за договором компанія зі згоди позивача надає йому інші приміщення та інші місця стоянки за адресою: АДРЕСА_2. 19.05.2016 між позивачем та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було укладено Угоду №2 про доповнення та зміну договору №10/12-9 від 12.12.1994, якою передбачено наступне: сторони визнають факт укладання та чинність Договору №10/12-9 від 12.12.1994 в редакції Угоди №1 на день укладення Угоди №2; сторони визнають, що ОСОБА_1 виконав передбачені Договором №10/12-9 від 12.12.1994 обов`язки та сплатив у повному обсязі 850 000 000 карбованців - вартість приміщень та стоян очних місць та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_1 . При цьому, Товариство визнає, що внесення ОСОБА_1 грошових коштів є належним виконанням обов`язку по оплаті приміщень та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_1 ; сторони визнають, що ні ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» ні його попередник ТОВ «Джамп» не виконало передбачених договором №10/12-9 від 12.12.1994 обов`язків; сторони визнають та підтверджують, що ОСОБА_1 як дольщик, який виконав свої обов`язки та сплатив на виконання договору в повному обсязі 850 000 000 карбованців, так і не став власником визначених договором №10/12-9 від 12.12.1994 приміщень та стояночних місць, що в свою чергу визнається ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» неналежним виконанням (невиконанням) зобов`язань ТОВ «Джамп» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» за договором №10/12-9 від 12.12.1994.

Враховуючи значний проміжок часу (понад 21 рік), який минув з моменту укладання договору №10/12-9 від 12.12.1994 та з моменту оплати своєї долі ОСОБА_1 , враховуючи невиконання ТОВ «Джамп» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» своїх обов`язків згідно договору №10/12-9 від 12.12.1994, та додатку до цього №1, з метою врегулювання конфліктної ситуації між сторонами, сторони домовились внести наступні зміни в договір №10/12-9 від 12.12.1994: пункт 1.2 договору №10/12-9 від 12.12.1994 викласти в такій редакції: «1.2. Физическая величина доли, право на которую Дольщик приобретает по настоящему договору с момента его вступления в силу, составляет не менее 650 метров квадратных общей площади жилых помещений, а также не менее одного места на подземной автомобильной стоянке. В приложении к настоящему договору, обусловлено, какие жилые помещения и места в подземной автомобильной стоянке передаются компанией дольщику. Все приложения к настоящему договору являются его неотъемлемой частью и имеют одинаковую с ним юридическую силу.». В пункті 2.1 договору №10/12-9 від 12.12.1994 після слів: «здания в эксплуатацию жилые помещения» додати наступне словосполучення: «а также места на подземной автомобильной стоянке», після слів: «которые оговорены в п. 1.2 настоящего договора и» додати словосполучення: «Приложениях к нему.» виключивши з тексту договору словосполучення: «Приложения №1 к нему.». Пункт 3.1 Договору №10/12-9 від 12.12.1994 викласти в такій редакції: «3.1. Общая стоимость помещений и мест на подземной автомобильной стоянке, которые входять в долю дольщика стоставляет 850 000 000 карбованцев.».

Сторони погодили, що Додаток №1 до договору №10/12-9 від 12.12.1994 підписаний в м. Києві 12.12.1994 вони за взаємною згодою розривають, а всі дії та зобов`язання що виникли в минулому та існують зараз на підставі вказаного Додатку №1 від 12.12.1994 не мають правового значення з моменту їх фактичного вчинення, а посилання на них не можуть бути використані в будь-якому спорі за участю ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» та ОСОБА_1 . Замість вказаного Додатку №1 до договору №10/12-9 від 12.12.1994 підписаного в м. Києві 12.12.1994 сторони погодили укладання окремих нових додатків (Приложений), якими в повній мірі буде визначено приміщення та місця на підземній автомобільній стоянці, які належатимуть ОСОБА_1 . На виконання вищевказаних договірних положень між позивачем та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було підписано Додаток №1 до договору №10/12-9 від 12.12.1994 в редакції Угоди №1 та Угоди №2 яким передбачено, що він укладений з метою визначення приміщення належного ОСОБА_1 згідно умов договору №10/12-9 від 12.12.1994 в редакції Угоди №1 та Угоди №2.

Вказаним додатком №1 від 19.05.2016 в якості такого приміщення визначено: житлове приміщення АДРЕСА_3 на 13 поверсі, загальною площею 123,6 кв.м. Приміткою передбачено, що вказане приміщення протиправно відчужено ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» за договором купівлі-продажу від 08.08.1997 ОСОБА_2 , ОСОБА_2 відчужено за договором купівлі-продажу від 27.10.1999 ОСОБА_3 .

Листом від 21.10.2016 позивач просив ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» негайно передати йому за актом приймання-передачі вищевказане житлове приміщення АДРЕСА_3. Листом від 27.10.2016 ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» повідомило позивача про те, що не має можливості передати йому зазначене приміщення, оскільки досі відсутнє судове рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08.08.1997, за яким воно протиправно відчужено ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», як учасником спільної діяльності з ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 відчужено його за договором купівлі-продажу від 27.10.1999 ОСОБА_3 . Вказане приміщення досі не повернулось до ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», а отже ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не має можливості передати його ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», в свою чергу останній не має можливості передати це приміщення позивачу. Таким чином, згідно умов договору №10/12-9 від 12.12.1994 в редакції угоди №1 від 17.05.2016 та угоди №2 від 19.05.2016, а також згідно умов додатку №1 від 19.05.2016 позивач має законне та обґрунтоване очікування набути у власність житлове приміщення АДРЕСА_3 на 13 поверсі, загальною площею 123,6 кв.м.

Позивач стверджує, що єдиною перешкодою для набуття ним права власності на житлове приміщенням АДРЕСА_3 на 13 поверсі, загальною площею 123,6 кв.м., є наявність укладеного з порушенням вимог законів України договору купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997 між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 , а також той факт, що спірне приміщення знаходиться у власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.1999.

По-перше, спірний договір було укладено без повідомлення та без згоди ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» як учасника спільної діяльності в результаті якої було створено відчужений об`єкт. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Оскільки договір №33 від 03.07.1993 за своїм змістом є договором про сумісну діяльність, на нього поширюються положення глави 38 ЦК УРСР. Статтею 431 ЦК УРСР передбачено, що ведення спільних справ учасників договору про спільну діяльність здійснюється за їх загальною згодою. За таких обставин спірний договір купівлі-продажу від 08.08.1997 підлягає визнанню недійсним на підставі ст.ст. 48, 113, 431 ЦК УРСР, як такий що не відповідає вимогам закону.

По-друге, спірний договір з боку продавця було підписано продавцем президентом товариства ОСОБА_8 , який, як вказано у договорі діяв на підставі Статуту. Водночас статут ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не наділяє Президента товариства правом розпоряджатись нерухомим майном товариства. Вичерпний перелік повноважень президента наведено у п. 5.2 Статуту. Оскільки спірний договір від імені ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» було укладено особою (президентом) з перевищенням повноважень, він, на підставі ст. 63 ЦК України 1963 року, не породжує, не змінює і не припиняє цивільних прав та обов`язків товариства, тобто є недійсним. Лише наступне схвалення угоди товариством, робить таку угоду дійсною з моменту її укладання. Водночас, такого схвалення з боку уповноважених органів ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не відбулось. Оскільки представник юридичної особи діяв на підставі Статуту, Статут ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» надавався нотаріусу. А за таких умов ОСОБА_2 мав можливість ознайомитись із положенням Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та, відповідно, дізнатись про відсутність у представника продавця повноважень відчужувати належне товариству нерухоме майно. Крім того, про обізнаність ОСОБА_2 свідчить також і той факт, що на момент укладення спірного договору він був учасником ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та його керівником, про що прямо вказано в п. 1.1 Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД». Вказаний статут підписано ОСОБА_2 , а тому є очевидним, що він знав або за всіма обставинами не міг не знати про обмеження повноважень президента ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД».

По-третє, відповідно до ч. 5 ст. 9 ЦПК України у разі невідповідності правового акту Закону України суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Чинний на момент укладення спірного договору Статут було затверджено рішенням зборів учасників (протокол №3) від 15.08.1992, як актом вищого органу управління товариства. Згідно з правовою позицією Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», статут юридичної особи є саме актом, а не одностороннім правочином чи договором. Водночас, статтею 4 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору та статуту. При цьому, до установчих документів можуть бути включені лише умови, що не суперечить законодавству України. Главою 2 Закону України «Про господарські товариства» визначається органи товариства та їх компетенція: вищий - Збори учасників, виконавчий - Дирекція або Директор, контрольний - Ревізійна комісія. Закон України «Про господарські товариства» не передбачає, що збори учасників товариства обирають Голову товариства. Виходячи зі змісту п. 5.2 Статуту слід вважати, що Президент товариства і є тим самим, передбаченим ст. 58 Закону, Головою Товариства. Повноваження Голови товариства (президента) визначені в ст. 61 Закону України «Про господарські товариства», а саме: скликання позачергових зборів учасників. Інших повноважень вказана особа за законом мати не може. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» положення установчих документів господарських товариств, які не відповідають вимогам законодавства, не застосовуються. Враховуючи це, позивач стверджує, що суд на підставі ч. 5 ст. 9 ЦПК України не повинен брати до уваги та застосовувати під час вирішення спору та частину п. 5.2 Статуту ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», яка визначає повноваження Президента товариства щодо розпорядження кредитними коштами, права першого підпису на фінансових документах та контролю за діяльністю виконавчого органу товариства, що виключає можливість підписання Президентом товариства будь-яких документів від імені товариства, що в свою чергу з урахуванням відсутності подальшого схвалення спірного договору з боку товариства дає законні підстави для визнання його недійсним на підставі ст.ст. 29, 48, 63 ЦК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 27.10.1999 продав житлове приміщення АДРЕСА_3 ОСОБА_3 і вказана особа володіє ним на день подачі позову та до спірних правовідносин не може бути застосована реституція як спосіб відновлення порушеного права спільної власності ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр», оскільки співвласник не є учасником (стороною) останнього договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 . Вибуття житлового приміщення АДРЕСА_3 з володіння співвласника, які свідчать про відсутність волі останнього на це позивач вважає, що вказане майно підлягає витребуванню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Враховуючи викладене вище позивач просив суд:

визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997, укладений між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_3, яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Вашагащвілі Д.Д.;

витребувати у ОСОБА_3 житлове приміщення під АДРЕСА_3, загальною площею 123,6 кв.м., розташоване на 13 поверсі, що знаходиться у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД».

Ухвалою суду від 24.02.2017 відкрито провадження у справі (т.1, а.с. 106).

02.07.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну підстав позову, в якій окрім підстав, зазначених у первісному позові позивач зазначає підставою оспорювання вчинення правочину неналежність правовстановлюючого документу. Недійсність договору полягає в тому, що реєстраційне посвідчення на домоволодіння за реєстровим №9643, видане Київським міським БТІ 20.09.1996, яке вказано в договорі як підстава належності права власності на приміщення АДРЕСА_3 ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» не є документом, який підтверджує таке право власності. Реєстраційне посвідчення на домоволодіння за реєстровим №9643, видане Київським міським БТІ 20.09.1996 не містить вичерпного переліку об`єктів, конкретизованих квартир чи приміщень із зазначенням їх технічних характеристик, Як вбачається з реєстраційного посвідчення в ньому зазначена лише загальна площа приміщень в будинку АДРЕСА_1 , на які видане реєстраційне посвідчення ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД». Позивач стверджує, що дане реєстраційне посвідчення не може бути підставою (правовстановлюючим документом) для відчуження квартири АДРЕСА_4 . ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» повинно було мати для відчуження будь-якого належного йому майна у будинку АДРЕСА_1 свідоцтво про право власності на конкретно визначені квартири в даному будинку, що було єдиним законним правовстановлюючим документом, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 06.11.2020, прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 31.07.2020 з урахуванням заяви позивача про зміну підстав позову від 02.07.2020.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог позивач просить:

визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997, укладений між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_5 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Вашагашвілі Д.Д.;

витребувати у ОСОБА_3 житлове приміщення під АДРЕСА_3, загальною площею 123,6 кв.м., розташоване на 13 поверсі, що знаходиться у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та повернути його ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД»;

скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997, укладеного між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_3, яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Вашагашвілі Д.Д.;

скасувати державну реєстрацію Договору купівлі-продажу житлового приміщення від 27.10.1999, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_5 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідченого нотаріусом КМНО.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи по суті без його участі.

Відповідач ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи містяться заперечення, відповідно до яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» - Циганок І.Л. у судовому засіданні просив задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Третя особа ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Третя особа ВДВС Оболонського РУЮ у м Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Третя особа ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце судового розгляду справи по суті повідомлявся належним чином.

Судом на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів встановлено наступні фактичні обставини.

12.12.1994 між позивачем та ТОВ «Джамп» було укладено договір №10/12-9 предметом якого є дольова участь позивача у будівництві будівлі в АДРЕСА_1 .

08.08.1997 між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, за яким ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» продало, а ОСОБА_2 придбав житлове приміщення АДРЕСА_3, загальною площею 123,6 кв.м, на АДРЕСА_6 .

27.10.1999 між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення, а саме житлового приміщення АДРЕСА_3 .

19.05.2016 між позивачем та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» було укладено Угоду №2 про доповнення та зміну договору №10/12-9 від 12.12.1994, якою передбачено наступне: сторони визнають факт укладання та чинність Договору №10/12-9 від 12.12.1994 в редакції Угоди №1 на день укладення Угоди №2; сторони визнають, що ОСОБА_1 виконав передбачені Договором №10/12-9 від 12.12.1994 обов`язки та сплатив у повному обсязі 850 000 000 карбованців - вартість приміщень та стоян очних місць та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_1 . При цьому, Товариство визнає, що внесення ОСОБА_1 грошових коштів є належним виконанням обов`язку по оплаті приміщень та стояночних місць, які входять в долю ОСОБА_1 ; сторони визнають, що ні ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» ні його попередник ТОВ «Джамп» не виконало передбачених договором №10/12-9 від 12.12.1994 обов`язків; сторони визнають та підтверджують, що ОСОБА_1 як дольщик, який виконав свої обов`язки та сплатив на виконання договору в повному обсязі 850 000 000 карбованців, так і не став власником визначених договором №10/12-9 від 12.12.1994 приміщень та стояночних місць, що в свою чергу визнається ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» неналежним виконанням (невиконанням) зобов`язань ТОВ «Джамп» та ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» за договором №10/12-9 від 12.12.1994.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва № 756/1804/16-ц від 03 листопада 2016 року та ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року, які залишені без змін Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, ухвалено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , публічне акціонерне товариство «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Шевченківського РУЮ у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Оболонського РУЮ у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, та про витребування майна відмовити.

Предметом розгляду вказаної вище цивільної справи було визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997 року, укладеного між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_3 , загальною площею - 123,6 кв. м, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вашагашвілі Д.Д., та витребування у ОСОБА_3 житлового приміщення під АДРЕСА_5 , загальною площею - 123,6 кв. м та повернення його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД».

Підставами вказаного позову було зазначено те, що відчуження житлового приміщення АДРЕСА_3 відбулось без згоди на це ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр» та те, що договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_3 від 08.08.1997 року укладений зі сторони ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» президентом товариства - ОСОБА_8 , який не мав на те повноважень.

Так, за результатами розгляду цивільної справи №756/1804/16-ц були встановлені наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 31 липня 1991 року № 455 Київському технологічному інституту легкої промисловості було відведено земельну ділянку площею близько 1,0 га для будівництва гуртожитку на 614 місць з вбудованими приміщеннями бібліотеки і буфету, в комплексі з об`єктами обслуговування по АДРЕСА_2 .

За спільним рішенням Київського технологічного інституту легкої промисловості та ТОВ «Вема», оформленим протоколом від 02 лютого 1992 року, Київський технологічний інститут легкої промисловості є замовником будівництва, а ТОВ «Вема» фінансує будівництво, якому після завершення будівництва інститут передає дві спарені секції гуртожитку як частку в будівництві.

У 1992 році ТОВ «Вема» змінило назву на ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД».

03 липня 1993 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та спільним підприємством «Ю/А Міжнародна група» укладено договір № 33 про спільну діяльність, за умовами якого сторони об`єдналися для ведення спільної діяльності з проектування, будівництва, ведення монтажних, спеціальних, оздоблювальних та інших робіт, пов`язаних із закінченням будівництва та введенням в експлуатацію двох спарених секцій будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 , а також спільного його використання. Договором визначено, що під час будівництва та після введення в експлуатацію частка спільного підприємства «Ю/А Міжнародна група» складає 60 % від загальної площі житлових блоків двох спарених секцій, а частка ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» - 40 % за виключенням однокімнатного блоку та двох чотирикімнатних блоків на 2-му поверсі будівлі. За умовами цього договору ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» є замовником, а спільне підприємство «Ю/А Міжнародна група» здійснює 100 % фінансування всіх робіт.

12 жовтня 1994 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» укладено договір № 41.7/02-10, за яким ТОВ «Джамп» залучено для дольової участі у спорудженні будівлі по АДРЕСА_1 . Умовами цього договору сторони передбачили, що ТОВ «Джамп» на засадах дольової участі зобов`язується здійснити одноразову інвестицію для завершення будівництва. Розмір дольової участі, на яке ТОВ «Джамп» набуває право, визначається шляхом ділення внесеної ним суми на фактичну собівартість квадратного метра загальної площі в частині будівлі, яка підлягає розподілу між сторонами. Право власності на визначену площу переходить ТОВ «Джамп» з моменту підписання акта прийому-передачі з Київською державною академією легкої промисловості.

08 листопада 1994 року між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ТОВ «Джамп» укладено угоду №33П про зміну та доповнення договору від 03 липня 1993 року № 33 «Про спільну діяльність», за умовами якої TОB «Джамп» прийняло на себе всі права і обов`язки спільного підприємства «Ю/А Міжнародна група» за договором від 03 липня 1993 року №33, укладеним між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та спільним підприємством «Ю/А Міжнародна група». За змістом цієї угоди спільне підприємство «Ю/А Міжнародна група» участі в її укладанні не приймало, а його згоду на відступлення прав та обов`язків за договором від 03 липня 1993 року № 33 на користь ТОВ «Джамп» отримано відповідно до листа від 08 листопада 1994 року № 126.

Розпорядженням Мінської районної державної адміністрації міста Києва від 08 серпня 1996 року № 621 «Про затвердження акта приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта» затверджено акт Державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію в липні 1996 року гуртожитку Державної академії легкої промисловості України по АДРЕСА_2 загальною площею 13 268 кв. м, 14-16 поверхів з прибудованою підземною автостоянкою, а також затверджено договір інвестування об`єкта будівництва від 10 лютого 1993 року № 21-а, укладений між Державною академією легкої промисловості України та ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД», про розподіл збудованих об`єктів.

Листом Мінської районної державної адміністрації міста Києва від 16 жовтня 1996 року №727а Державну академію легкої промисловості України повідомлено, що введеному в експлуатацію будинку гуртожитку по АДРЕСА_2 присвоєно номер АДРЕСА_2.

20 вересня 1996 року Київським міським бюро технічної інвентаризації було зареєстровано право власності ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на частину гуртожитку загальною площею 8 724,32 кв. м та прибудовані приміщення підземної автостоянки площею 6 412 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

За договором купівлі-продажу житлового приміщення від 08 серпня 1997 року ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» продало ОСОБА_2 житлове приміщення АДРЕСА_3 .

В подальшому за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 1999 року ОСОБА_2 продав житлове приміщення АДРЕСА_3 ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оспорюваний договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08 серпня 1997 року було укладено між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 в період дії ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (стаття 225 ЦК УРСР).

Відповідно до частини першої статті 430 ЦК УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов`язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін.

Статтею 432 ЦК УРСР передбачено, що для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Відповідно до статті 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Статтею 112 ЦК УРСР передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 113 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Відповідно до статті 114 ЦК УРСР при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів. Продавець частки в спільній власності зобов`язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків протягом одного місяця, а щодо іншого майна протягом десяти днів з дня одержання повідомлення, продавець вправі продати свою частку будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю. При продажу частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов`язків покупця.

Згідно з підпунктом «г» пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що саме по собі недодержання вимог статті114 ЦК УРСР при продажу учасником спільної часткової власності частки сторонній особі не є підставою для визнання угоди недійсною. У даному випадку співвласник вправі у межах установленого законом строку вимагати переведення на нього прав і обов`язків покупця по укладеній угоді.

Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Таким способом може бути, зокрема визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач вказує однією з підстав визнання спірного договору недійсним - порушення правового режиму розпорядження спільною частковою власністю, а саме - щодо продажу частки у спільній частковій власності без згоди ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», як іншого учасника.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що законодавством, яким регулювались спірні правовідносини, було встановлено спосіб захисту права учасників спільної часткової власності у разі його порушення шляхом переведення на нього прав і обов`язків покупця за вчиненим правочином у межах установленого законом строку, а не визнання договору з відчуження спільного майна недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі № 6-106цс12, де зазначено, що невиконання вимог ст. 114 ЦК Української РСР 1963 року в разі продажу частки сторонній особі не є підставою для визнання правочину недійсним. У такому випадку власник у межах установленого законом строку може вимагати в судовому порядку переведення на нього прав і обов`язків покупця за вчиненим правочином.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач ТОВ «ФБГ «Еліта-Центр» є співвласником спірного житлового приміщення.

Друга та третя підстава визнання спірного договору недійсним позивачем зводиться до того, що спірний договір з боку продавця було підписано Президентом товариства ОСОБА_8 , який перевищив свої повноваження, а тому у відповідності до ст.ст. 29, 48, 63 ЦК УРСР спірний договір є недійсним.

Повноваження президента ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» передбачені п.5.2 Статуту товариства, зокрема він має право першого підпису на фінансових документах, користується правом законодавчої ініціативи в межах статуту та питань, які не мають відношення до компетенції зборів учасників товариства, контролює роботу генерального директора та дирекції товариства.

Згідно із п. 5.7 статуту ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" у товаристві утворюється орган - дирекція. Дирекцію очолює генеральний директор. Дирекція вирішує всі питання діяльності товариства, за винятком тих, які належать до виняткової компетенції зборів учасників.

Як вбачається із змісту оскаржуваного договору, під час його посвідчення державним нотаріусом було перевірено повноваження представників сторін договору - відповідачів по справі.

Суд звертає увагу на те, що статут ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не містить вичерпного переліку повноважень президента товариства, так як і не містить вичерпного переліку повноважень генерального директора товариства, який очолює дирекцію товариства.

Статутом ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" не визначеного виключного переліку повноважень президента товариства; доказів, які б вказували на наявність у іншого органу товариства виключного права на укладення спірного договору на підставі статуту товариства, позивач не надав.

Разом з тим, з аналізу статуту товариства вбачається, що ним не було передбачено, що саме за рішенням Вищого органу товариства (загальні збори) повинні укладатися договори, зокрема про відчуження нерухомого майна товариства і такої заборони не було встановлено ст.ст. 41, 59 ЗУ «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла на час вчинення оспорюваного правочину).

Суд вважає, що здійснення органами управління ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія "ПСП.ЛТД" повноважень на представництво цього товариства не може стосуватись прав позивача, який не є його учасником.

Четвертою підставою визнання договору недійсним позивач вказує неналежність правовстановлюючого документу про право власності на спірне приміщення, на підставі якого було вчинено оспорюваних правочин.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що реєстраційне посвідчення на домоволодіння № 9643 , видане Київським міським БТІ 20.09.1996, є неналежним документом, що підтверджує право власності ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» на приміщення АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом визначеними цією статтею способами, а також іншими засобами, передбаченими законом.

Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення закріплення в чинній ст. 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладені обставини, які свідчать про відсутність у позивача права вимагати визнання недійсним спірного договору з визначених ним підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України, суду не надано, хоча обов`язок по доведенню обставин, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997 року укладений між ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні, оскільки оспорюваний позивачем договір укладено у відповідності до вимог діючого законодавства.

Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що позивач не був стороною оспорюваного договору, не був учасником правовідносин, що виникли на підставі цього договору, а також позивач не довів під час розгляду справи по суті, що спірний договір породжував для нього будь-які права та обов`язки.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з положень зазначених статей, право витребувати майно з чужого незаконного володіння має лише власник цього майна.

Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

Таким чином, право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення статті 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і покупця (набувача).

Вимоги щодо витребування у ОСОБА_3 житлового приміщення під АДРЕСА_5 , загальною площею - 123,6 кв. м та повернення його ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», а також вимоги щодо скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового приміщення від 08.08.1997, укладеного між ТОВ «БІК «ПСП.ЛТД» та ОСОБА_2 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_3, яке знаходиться на 13 поверсі у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом КМНО Вашагашвілі Д.Д., та щодо скасування державної реєстрації Договору купівлі-продажу житлового приміщення від 27.10.1999, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу житлового приміщення під АДРЕСА_3 , загальною площею 123,6 кв.м., посвідченого нотаріусом КМНО, задоволенню також не підлягають оскільки є похідними від первісних позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Окремо слід звернути увагу на наступне.

ППВС України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільних справах» в п. 11 роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду порушення має бути реальним стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Таким чином, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто, припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

А відтак, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваних правочином.

За таких обставин, відсутність вказаного факту не породжує право на захист, тобто, права на звернення із цим цивільним позовом.

Так, звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки цивільні права, свободи чи інтереси цієї особи не порушено.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями вищенаведеного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення.

Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують.

З викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «ПСП.ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - ТОВ «Фінансово-будівельна група «Еліта-Центр», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ПАТ «Інноваційно-промисловий банк», відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення, витребування житлового приміщення- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Київському апеляційному суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Дата складання повного рішення - 04.12.2020.

Суддя: О.М. Луценко