ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2713/20 Головуючий у 1-й інстанції: Дараган Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи: Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третіх осіб Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 11 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за №000311, правова кваліфікація правопорушення ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому. 31 червня 2016 року позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а 07 вересня 2016 року було затверджено обвинувальний акт та направлено його до суду. В подальшому, вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 листопада 2019 року, його було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що він перебував під слідством і судом в період з 11 червня 2016 року по 07 листопада 2019 року, тобто 40 місяців. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 500 000 гривень 00 копійок.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суму в розмірі 500000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури.

Під час знаходження справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 змінив своє прізвище на ОСОБА_3 , про що 10.01.2020 Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було складено актовий запис № 01 та видано свідоцтво про заміну імені Серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.201).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 180 540 (сто вісімдесят тисяч п`ятсот сорок) гривень 45 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спричинення моральної шкоди позивачеві є доведеним та з урахуванням часу перебування останнього під слідством і судом: з часу повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення і до набрання законної сили реабілітуючим судовим рішенням, характеру , тривалості страждань визначенив мінімальний розмір відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Скаржник вважає, що судовими рішеннями, ухваленими за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, не наведено обставин порушення ГУНП в Запорізькій області норм чинного законодавства, не встановлено вину органу, яка є необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди. На думку ГУНП позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, її розміру і обсягу, протиправності дій посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Судом не встановлено характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість тощо.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12. 2018, залишеним без зміни ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.11.2019 ОСОБА_2 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та виправдано ОСОБА_2 за недоведеністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Період перебування позивача під слідством та судом становить з 31.08.2016 (дата повідомлення про підозру) по 07.11.2019 ( дата набрання законної сили вироком суду).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 п.1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Установивши, що позивач перебував під слідством і судом 38 місяців та 07 днів, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.1176 ЦК України, ст.ст.2, 13 Закону України № 266/94 ВР дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову і стягнення на користь позивача з держави на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідство і судом, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на час розгляду справи судом.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновком Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність винних дій посадових осіб органів поліції, на недоведеність факту заподіяння моральної шкоди є безпідставними.

За положенням вищевказаних норм законодавства моральна шкода, завдана незаконним притягненням особи до кримінальної відповідальності, відшкодовується незалежно від вини посадових осіб відповідних органів.

Факт перебування особи під слідством і судом є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди, мінімальний розмір якої визначений на законодавчому рівні.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються встановленими у цій справі обставинами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, висновки щодо якої обґрунтовано сформулював у мотивувальній частині прийнятому у справі рішення.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська