Дата документу 24.11.2020 Справа № 335/5136/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/5136/19 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/3284/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточнень, зазначала, що 09 жовтня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 189М/06, згідно з умовами якого банк надав позивальнику кредитні кошти у розмірі 730320 грн. з кінцевим терміном повернення погашення до 07 жовтня 2011 року. Додатковою угодою № 2 до кредитного договору визначено інший кінцевий строк погашення кредиту до 07 жовтня 2013 року (п. 2.1.).

Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором, між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір № 189М/06/1і від 09 жовтня 2006 року, за яким було передано в іпотеку належно ОСОБА_2 нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі були укладені додаткові договори до іпотечного договору № 189М/06/1і від 09 жовтня 2006 року: № 1 від 28 жовтня 2008 року, № 2 від 28 квітня 2010 року, № 3 від 22 листопада 2010 року.

В 2011 році АТ «Укрсоцбанк» направило на адресу позивача першу вимогу про погашення кредиту у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань.

В червні 2016 року АТ «Укрсоцбанк» подало позов до Орджонікідзевськго районного суду м. Запоріжжя з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на вищезазначене нежитлове приміщення для погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2019 року позов АТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення (справа № 335/6420/16-ц).

28 листопада 2018 року через державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області АТ «Укрсоцбанк» зареєструвало право власності на предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 позивач вважає такою, що здійснена без законних на те підстав та всупереч чинному законодавству, з порушенням існуючих правил та процедур.

ОСОБА_1 зазначала, що вона, як іпотекодатель не передавала у власність АТ «Укрсоцбанк» предмет іпотеки, і такого наміру не мала, відповідний договір про передачу майна не укладався, згоду на передачу права власності на предмет іпотеки вона не надавала, оцінка предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності не здійснювалася, технічний паспорт на об`єкт нерухомості державному реєстратору не надавався, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі права власності від АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_1 також не отримувала.

Посилаючись на те, що АТ «Укрсоцбанк» не надало державному реєстратору належних та достатніх документів для реєстрації права власності, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44339644, щодо нерухомого майна нежитлового приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , прийняте 30 листопада 2018 року державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О.; Скасувати вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 28 листопада 2018 року запис під номером 29191601 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності АТ «Укрсоцбанк» на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого2020 року у цій справі відповідача АТ «Укрсоцбанк» замінено на його правонаступника ПАТ«Альфа-Банк».

Рішенням Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, наведену у постанові від 18 вересня 2012 року по справі № 21-236а12 виходив з того, з підписанням іпотечного договору від 09 жовтня 2006 року позивач засвідчила, що вона надає Банку, як іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до Банку. З огляду на викладене, на момент укладення іпотечного договору діюче законодавство передбачало передачу права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності договору про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_1 та банком, судом першої інстанції не прийнято до уваги, оскільки нова редакція ст. 36 та 37 Закону № 898, які були викладені в редакції Закону № 800, не змінює встановлений порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та не змінює підставу переходу права власності на нього до іпотекодержателя, нова редакція ст. 36 та 37 Закону № 898 лише уточнює цей позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий висновок узгоджується із Правовою позицією Верховного Суду України в Постанові від 18 вересня 2012 року, по справі № 21-236а 12.

Відсутність оцінки іпотечного майна, не є підставою для скасування рішення державного реєстратора, оскільки у п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає перелік документів, що подається заявником до державного реєстратора, про необхідність такої оцінки не зазанчено.

За таких обставин, оскільки банк направляв позивачу повідомлення, що у випадку не усунення ОСОБА_1 порушень кредитного договору банк в позасудовому порядку буде звертати стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», суд дійшов висновку, що AT «Укрсоцбанк» правомірно 28 листопада 2018 року звернувся до державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , та пакетом документів згідно, визначено п. 61 Порядку державної реєстрації права власності.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначає, що АТ «Укрсоцбанк» не надало державному реєстратору належний документ, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги. Так, копії повідомлень, долучених АТ «Укрсоцбанк» до відзиву містять недоліки, зокрема, в них: відсутні підписі ОСОБА_1 , не зазначена дата вручення поштового відправлення, відсутній опис вкладення, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року (справа № 320/8269/15) є неналежним доказом.

Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 березня 2020 року (справа № 306/2053/16) непогодження з власником майна інформації про вартість майна, за якою відбувається зарахування вимог, є порушенням вимог процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Аналогічна позиція відображена у постанові Верховного Суду у постанові від 31 липня 2020 року (справа № 601/11516/18).

Також скаржниця зазначає, що у повідомленні про звернення стягнення на предмет іпотеки АТ «Укрсоцбанк» зазначило необґрунтований розмір боргу у сумі 1115977,30 грн. Проте, 26 вересня 2014 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. було ухвалено рішення (справа № 1518/15) про солідарне стягнення на користь АТ «Укрсоцбанк» з ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 994988,62 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості зав кредитним договором скасовано.

Оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року (справа № 367/2022/15-ц) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким скасувати вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 28 листопада 2018 року запис під номером 29191601 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності АТ «Укрсоцбанк» на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути на її користь з державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» зазначає, що відсутність у ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції від 23.02.2006 р. посилання на договір іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як на самостійну правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем свого права на набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки згідно з ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», як у редакції від 23.02.2006 р., так і в редакції після внесення змін Законом України № 800-УІ, відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя. А тому реєстрація за Позивачем права власності на предмет забезпечення як позасудовий спосіб забезпечення виконання рішення є законною. Позивач, підписуючи договір іпотеки надав свою згоду. У зв`язку із грубим порушенням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору у іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк» виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки у досудовому порядку. Дії державного реєстратора також є правомірними, оскільки 12 травня 2018 року на адресу ОСОБА_1 направлялось повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке разом із доказами направлення, іпотечним договором із додатками, та звітом про оцінку майна надавались державному реєстратору. У зв`язку з ігноруванням зазначених вимог, державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію прав та обтяжень, яким зареєстровано право власності АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки. Оцінка СОД відсутня в переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно Порядку державної реєстрації речових: прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, а відтак доводи Позивача в цій частині є безпідставними. Щодо оцінки предмету іпотеки, зазначають, що вона відсутня в переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно Порядку державної реєстрації речових: прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року, разом з тим, вона була проведена Банком в розумінні положень ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Оскільки Позивач в первинному позові на дану обставину не посилався, вона відсутня в матеріалах справи, проте АТ «Альфа-Банк» долучило її до відзиву на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 47). Просять залишити рішення Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористались, відзивів на апеляційну скаргу не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 09 жовтня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання не відновлюваної кредитної лінії № 189М/06 (т. 1 а.с. 12-15). За умовами договору банк надав ОСОБА_2 , як позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у межах максимального ліміту заборгованості у розмірі до 730320 грн. зі сплатою 18% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за всіма траншами кредиту - не пізніше 07 жовтня 2011 року.

Додатковою угодою № 2 до кредитного договору було визначено інший кінцевий строк погашення кредиту до 07 жовтня 2013 року (п. 2.1.).

У якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 09 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 189М/06/1і, у відповідності до предмету якого ОСОБА_1 , як власник та як іпотекодавець, передала в іпотеку банку нерухоме майно - нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 17-19).

28 жовтня 2008 року між кредитором та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 189М/06/1і від 09.10.2006 року, 28.04.2010 року додатковий договір № 2 до іпотечного договору № 189М/06/1і від 09.10.2006 року № 2, а 22.11.2010 року додатковий договір № 3 до іпотечного договору № 189М/06/1і від 09.10.2006 року (т. 1 а.с. 20,21, 22).

Пунктом 4.6 іпотечного договору сторони передбачили, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

- на підставі рішення суду; або

- на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

- шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або

- шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

- шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу між Іпотекодавцем та відповідним Покупцем в порядку,встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

12 червня 2017 року на адресу позивача банк направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору,

З матеріалів справи також вбачається, що 10 грудня 2009 року АКБ «УкрсоцБанк» направляло на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 претензію про повернення заборгованості по кредитному договору та повідомлення про порушення зобов`язання за кредитним договором (т. 1 а.с. 189-191, 193-194).

За змістом повідомлення, банк, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 475755,95 грн. станом на 09 грудня 2009 року, просив ОСОБА_1 у добровільному порядку виконати обов`язки щодо погашення заборгованості перед Банком за кредитним договором № 186/М від 09 жовтня 2006 року. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги у тридцяти денний строк, банк розпочинає процедуру звернення на предмет іпотеки.

Рішенням Орджонікідзевського аройнного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 2 а.с. 48-55).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 28 листопада 2018 року державний реєстратор Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області прийняв рішення: індексний номер 44339644 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 - за власником ПАТ «Укрсоцбанк» (т. 1 а.с. 24-26).

Підставою для виникнення права власності на вказані об`єкти нерухомого майна визначено: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, серія та номер: б/н, виданий 15.05.2018, видавник ПАТ «Укрпошта», повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: Вих. № 1363/18, виданий 12.05.2018, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», іпотечний договір № 189М/06/1і, серія та номер: 5516, виданий 09.10.2006, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Капшурова Ю.В. (т. 1 а.с. 24-26)

Згідно з висновком про вартість майна ЗБКЧХХ44161 від 03 грудня 2018 року, станом на 07 листопада 2018 року загальна ринкова вартість нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 становить 610784 грн. (т. 2 а.с. 47).

В матеріалах справи також міститься копія вимоги про усунення порушення зобов`язання від 15 квітня 2016 року, направлена на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 212-213).

Аналіз приписів статті 33 Закону України «Про іпотеку» дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачено право іпотекодержателя захистити свої майнові права у зв`язку з невиконанням (неналежним виконанням) боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки одним із таких способів: в позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі виконавчого напису нотаріуса) або в судовому порядку за рішенням суду.

Частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, далі - Закон 898-ІV) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або окремого договору про задоволення його вимог.

Статтею 37 зазначеного Закону (у цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, (до якого згідно з частиною другою статті 36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки), є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З аналізу змісту наведених норм у їх поєднанні вбачається, що за Законом застереження в іпотечному договорі прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовстановлюючим документом.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» №800-VI (далі - Закон №800-VI), який набрав чинності 14 січня 2009 року, договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Нова редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу ІІІ «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотекодержателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 10 жовтня 2011 року у справі № 21-131а11 та від 18 вересня 2012 року у справі № 21-236а12.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №915/297/17 та від 31 липня 2018 року у справі 826/9658/15 (адміністративне провадження №К/9901/3238/18).

Отже, законодавцем визначено як спосіб позасудового врегулювання зобов`язань іпотекодавця перед іпотекодержателем передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Частиною першою статті 35 Закону «країни «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», яка має назву «Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки», в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон - 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9,15 Закону № 1952-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Частинами першою, другою статті 35 цього Закону визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Також, у постанові від 23 червня 2020 року (справа № 645/1979/15-ц, провадження № 14-706цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що банк направляв позивачу повідомлення, що у випадку не усунення нею порушень кредитного договору банк в позасудовому порядку буде звертати стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а отже, AT «Укрсоцбанк» правомірно 28 листопада 2018 року звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення ОСОБА_2 та отримання нею письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Відповідачем не надано суду належних доказів направлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення кредитного зобов`язання, та доказів отримання ОСОБА_1 цієї вимоги.

Повідомлення від 12 травня 2018 року, на яке посилається АТ «Альфа-Банк» в матеріалах справи відсутнє. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що копію письмової вимоги та докази її вручення ними додаються до відзиву додатково, проте, всупереч зазначеному, представником відповідача долучено лише висновок про вартість майна.

Відтак, висновок суду першої інстанції про встановлення факту направлення Банком на адресу ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення із застереженням про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності не відповідає матеріалам справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк» проведена з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та пункту 61 Порядку.

Наведені вище висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19), у якій вказано, що суди зробили обґрунтований висновок, що у матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Крім того, правильно встановлено, що оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Так, колегія суддів звертає увагу, що відповідачами у цій справі є не лише державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області а й АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», а отже під час розгляду справи не встановлено порушення суб`єктного складу.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

За таких обставин, оскільки колегією суддів встановлено порушення вимог договору та норм чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку з чим порушене право ОСОБА_1 щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача підлягає захисту, шляхом скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірне майно за банком. Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

В силу вимог ч.1,13ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат отже, необхідно стягнути з АТ «АльфаБанк» та державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви (т. 1 а.с. 1) та апеляційної скарги (т. 2 а.с. 4) в загальному розмірі 2113,10 грн., тобто по 1056,55 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орждонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року по цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «АльфаБанк», державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Скасувати вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим С.О. 28 листопада 2018 року запис під номером 29191601 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності АТ «Укрсоцбанк» на нежитлове приміщення № 27 площею 36,3 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати з Акціонерного товариства «АльфаБанк» та державного реєстратора Ільющенкова Сергія Олександровича виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області по 1056 (одна тисяча п`ятдесят шість) гривень 55 копійок з кожного».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 грудня 2020 року.

Головуючий:

Судді: