01.12.20 Справа №652/908/20
Провадження: №2-з/652/6/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

«01» грудня 2020 рок смт. Високопілля

Суддя Високопільського районного суду Херсонської області Дригваль В.М., при вирішенні питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу автомобіля, про поділ майна подружжя, розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

До Високопільського районного суду Херсонської області повторно звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із заявою про забезпечення позову на суму 253571,50 грн., зазначивши у заяві про те, що звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу автомобіля, про поділ майна подружжя, в якому просить суд визнати недійсним внаслідок його фіктивності договір купівлі-продажу автомобіля Рено, номер державної реєстрації на даний час НОМЕР_1 , вартістю 175000 грн., укладений 23.10.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнати спільною сумісною власністю нашого подружжя:(зазначено автомобіль Рено, на загальну суму 175000 грн., магазин продовольчих та промислових товарів в с.Кочубеївка на загальну суму 215000 грн. та 39 найменувань речей домашнього вжитку, меблів, побутової техніки, всього на загальну суму 125100 грн. У порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити їй 1/2 частку у праві спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на автомобіль Рено, вартістю 175000 грн., речі домашнього вжитку, меблі, побутову техніку(згідно з переліком), а всього на загальну суму 257600 грн., відповідачу виділити магазин продовольчих та промислових товарів в с.Кочубеївка, вартістю 215000 грн., речі домашнього вжитку, меблі, побутову техніку(згідно з переліком), а всього на загальну суму 257550 грн.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу автомобіля, про поділ майна подружжя, прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

У повторно поданій заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_2 із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про накладення арешту та складання постанови про опис належного йому майна, з передачею ОСОБА_2 майна на зберігання, а саме магазину продовольчих та промислових товарів в с.Кочубеївка Високопільського району Херсонської області, а також речей особистого вжитку, меблів та побутової техніки: по коридору, кухні, вітальні, залі, спальні, ванній кімнаті, літній кухні у житловому будинку розташованому за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого на ОСОБА_2 .(Посилаючись на Акт опису майна складеного від 15.03.2019 року без участі власника ОСОБА_2 ). Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 із внесенням до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про накладення арешту на автомобіль Рено державний реєстраційний номер автомобіля НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , із забороною відчуження автомобіля та встановлення місця зберігання та з передачею на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи відповідно до ст.153 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши повторно матеріали заяви, вбачаються підстави про відмову у задоволенні заяви забезпечення позову, виходячи з наступного.

Всупереч вимогам ч.1, п.п.5, 6, 7 ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову не зазначено: п.6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;(оскільки заявник вважає, що не вважає за необхідним вноситти пропозиицію щодо зустрічного забезпечення позову) п.7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову,(оскільки із наданих в додатках документах відсутні відомості щодо спільної (сумісної чи часткової) власності заявника ОСОБА_1 на все нерухоме та рухоме майно, а також побутові речі, які перебувають у власності ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.154 ЦПК України, 1. Суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). 2. Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Разом з тим, заявник вважає, що не має можливості здійснити жодний із способів зустрічного забезпечення, при цьому вважає що майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2 є спільною власністю, яке придбане за спільні кошти подружжя, що є припущенням та не підтверджується жодним належним та переконливим доказом, в тому числі рішенням суду, про спільну (сумісну чи часткову) власність подружжя на нерухоме та рухоме майно та побутові речі.

Відповідно до частини другої ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюванних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 п.2 та п.4 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до п.п.5, 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.4 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в контексті вимог даної заяви, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з`ясувати яким чином обраний позивачем захід забезпечення позову буде захищати його майнові права під час розгляду справи та у разі можливого задоволення позову до набрання рішенням законної сили.

Натомість, уповторно поданій заяві про забезпечення позову на обґрунтування необхідності застосування у даному випадку саме такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, заборона відчуження та реєстрацію права власності тощо, заявник зазначає, що є ризик розпорядження нерухомим майном відповідачем на власний розсуд без її згоди до вирішення спору по суті, що буде порушенням її прав і ускладнить в майбутньому розгляд справи, що також є припущенням та не грунтується на належних та допустимих доказах.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 повторно не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ймовірності її спільної сумісної чи часткової власності на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні відомості належної оцінки зазначеного майна, на яке заявник просить накласти арешт, в тому числі щодо рухомого майна(автомобіля) сторонньої особи.

Також враховано, що право приватної власності особи захищається не лише нормами національного законодавства, але і ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою вимог ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Тобто, зважаючи на те, що заявник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову належним чином не надала належних та допустимих доказів на підтвердження ймовірності належності їй спільної сумісної чи часткової власності на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутність обгрунтованої ціни позову, а також відсутність обгрунтування зустрічного забезпечення позову, задоволення заяви про забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб призведе до порушення вимог ч.3 ст.150 ЦПК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вид забезпечення позову, обраний позивачем, в даному випадку не буде співмірним із заявленими позовними вимогами, а також не буде дотримано вимог про пропорційність втручання у право на мирне володіння майном визначеним цілям, оскільки відсутні належні та допустимі докази право спільної сумісної чи часткової власності на спірне рухоме та нерухоме майно.

Керуючись, ст.ст.149-154, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні повторно наданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу автомобіля, про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя В.М. Дригваль