07.12.2020 Справа № 363/2582/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Рудюк О.Д., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального міністерства юстиції (м. Київ) про знаття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач являється власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У березні 2020 року ОСОБА_1 дізнався, що на належне йому майна накладено арешт та заборону на його відчуження постановою АА-378234 від 25.08.2004 року Виконавчою службою Вишгородського РУЮ. Однак, у знятті арешту з майна позивачу було відмовлено, оскільки виконавче провадження було завершене, а матеріали виконавчого провадження знищені. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зняти арешт з усього належного йому майна, накладений на підставі постанови виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції АА-378234 від 25.08.2004 року, за реєстраційним номером 1259722 від 27.08.2007 року.

Ухвалою суду від 09.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Вишгородським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального міністерства юстиції (м. Київ) отримано копію ухвали суду від 09.07.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

У п`ятнадцятий денний строк з дня отримання ухвали суду від 09.07.2020 року відповідач не скористався своїм правом та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Як вбачається з листа Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м. Київ) від 25.03.2020 року №20738, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, існує обтяження - арешт майна, що належить ОСОБА_1 за реєстраційним номером №1259722 зареєстрованого 27.08.2004 року. Підставою обтяження є постанова про арешт майна та заборона на його відчуження АА-378234 від 25.08.2004 року, що видана виконавчою службою Вишгородського районного управління юстиції. Крім того, виконавче провадження, при виконанні якого було накладено арешт майна, що належить ОСОБА_1 завершено та знищено в зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав від 13.04.2012 року реєстраційний номер 36450522, ОСОБА_1 являється власником 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, визначено, що приватна власність громадян, як одна із рівноправних форм власності охороняється законом, її захист здійснюється судом. Судовий захист прав приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, у тому числі шляхом розгляду справ за позовами про зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно до ч.1, 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження, при виконанні якого було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 завершено, що підтверджується листом Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м. Київ) від 25.03.2020 року, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про арешт майна та заборони на його відчуження АА-378234 від 25.08.2004 року, за реєстраційним номером 1259722, що зареєстровано 27.08.2004 року, підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено під час розгляду справи відсутні правові підстави щодо перебування майна ОСОБА_1 під арештом.

Враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року та керуючись статтями 319, 321 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 12, 13, 15, 76-81, 89, 208, 215, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладеного на підставі постанови виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції про арешт майна та заборони на його відчуження АА-378234 від 25.08.2004 року, за реєстраційним номером 1259722, що зареєстровано 27.08.2004 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального міністерства юстиції (м. Київ) (; 07301, м. Вишгород, вул. Межигірського Спаса, 6).

Суддя О.Д. Рудюк