Справа № 328/1479/20
провадження № 2/325/379/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

29 жовтня 2020 року до Приазовського районного суду Запорізької області з Токмацького районного суду Запорізької області за підсудністю надійшла цивільна справа з позовною заявою ОСОБА_1 , в якій вона просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 13.05.2019 року в загальній сумі 10 558,62 гривень, з яких: 10 000,00 грн. сума позики; 241,36 грн. втрати від інфляції; 317,26 грн. три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

В обґрунтування вимог в позові вказано, що між позивачем та відповідачем 13.05.2019 року був укладений договір позики у вигляді розписки, у відповідності до якого відповідач отримала від позивача позику в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та зобов`язалася повернути запозичену суму в повному обсязі в термін до 31 червня 2019 року. Однак, на сьогоднішній день відповідач вказану суму отриманих коштів не повернула. Сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01.07.2019 року по 20.07.2020 року складає 241,36 гривень; 3% річних від простроченої суми складає 317,26 гривень. Всього 10558,62 гривень. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач вимушена звернутися до суду.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 26 листопада 2020 року.

26 листопада 2020 року в судовому засіданні було оголошено перерву за клопотанням відповідача для надання доказів про часткову сплату боргу. Справу призначено до розгляду на 30 листопада 2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000,00 грн., і досі ці кошти не повернуті. 07.09.2019 року ОСОБА_2 перерахувала на її картку 1000,00 грн., але пояснила, що ці кошти є компенсацією за те, що ОСОБА_2 прострочила повернення позики.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала частково, зазначивши, що вона не заперечує укладення договору позики, але вона сплатила позивачці частину боргу в розмірі 1000 гривень, на підтвердження чого надала суду виписку по її картковому рахунку, згідно якого 07.09.2019 року вона здійснила переказ коштів зі свого рахунку на рахунок ОСОБА_1 на суму 1000 грн. Також, зазначила, що ще 4000,00 грн. повертав її чоловік, але письмових доказів цього у неї немає.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

13 травня 2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_2 взяла в борг у позивачки ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 10 000,00 гривень з терміном повернення до 31 червня 2019 року. На підтвердження вказаного договору відповідачем ОСОБА_2 була надана розписка.

В порушення умов договору відповідачка позику не повернула.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку, що сторонами були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України щодо письмової форми позики. Тобто, розписка, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт передачі позивачем та отримання відповідачем грошових коштів.

Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний в розписці, відповідачкою надано не було.

Водночас, перераховану відповідачкою на картковий рахунок позивачки грошову суму в розмірі 1000,00 грн. суд вважає такою, що була виплачена в рахунок часткового погашення позики, оскільки відповідачкою надані докази такого перерахування і цей факт не заперечується позивачкою.

Як свідчать пояснення сторін в судовому засіданні, ці кошти пов`язані саме із даною позикою, і це також не заперечується сторонами. Проте позивачка вказує, що ці кошти є компенсацією за неповернення позики, а відповідачка наполягає на частковому поверненні суми позики.

Оскільки суду не надано доказів досягнення між сторонами домовленості про виплату 1000,00 грн. позивачці відповідачкою у виді компенсації (неустойки), таку суму слід вважати частковим виконанням зобов`язань.

Таким чином, основна сума боргу, яка підлягає стягненню, складає 9000,00 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції і трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вважає такими, що ґрунтуються на ч. 2 ст. 625 ЦК України і відповідають обставинам справи.

Проте, враховуючи, що сума основного боргу визначена судом в розмірі 9000,00 грн., то відповідно до наданого позивачкою розрахунку, інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.07.2019 року по 20.07.2020 року складають 216,00 гривень (9000,00 х 1,024 9000,00 = 216,00 грн.), а три відсотки річних від простроченої суми за вказаний період складають 285 грн. 53 коп. (9000,00 грн. х 3 % / 365 днів х 386 днів = 285,53 грн.)

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача також слід стягнути на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 748,31 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Приазовським РВ УДМС України в Запорізькій області 06.10.2016 року, адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 13.05.2019 року загальній сумі 9501 (дев`ять тисяч п`ятсот одна) грн. 53 коп., з яких: 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп. сума позики, 216 грн. 00 коп. - втрати від інфляції, 285 грн. 53 коп. - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Приазовським РВ УДМС України в Запорізькій області 06.10.2016 року, адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 ), суму судового збору в розмірі 748 (сімсот сорок вісім) гривень 31 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення суду складено 03.12.2020 року.

Суддя Є.В. Діденко