ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/396/20
провадження № 2/753/4074/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 01.12.2018 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № АІ-6711_L, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкції, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість виробів, яка складає 14 875 грн. Після оплати вартості виробів, відповідач зобов`язався передати у власність позивача виготовлені вироби протягом 30 робочих днівз моменту укладання договору. Оскільки позивач на виконання договору сплатила відповідачу 14 875 грн., а останній свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, позивач звернулась до суду з відповідним позовом , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 31 612 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.02.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити позов, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.2018 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № АІ-6711_L, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкції, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість виробів, яка складає 14 875 грн. (а.с.9)

Відповідно до п.3.2 договору № АІ-6711_L, після оплати вартості виробів, відповідач зобов`язався передати у власність позивача виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладання договору.

Згідно з п.4.2 договору, у випадку невиконання п.3.2 виконавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості цього договору за кожний робочий день прострочення.

На виконання своїх зобов`язань за договором позивач сплатила відповідачу 14 875 грн., з яких 11 563 грн. сплатила 01.12.2018 р. в день укладення договору, а 3 312 грн., сплачено 12.01.2019 р. що підтверджується договором № АІ-6711_L та товарним чеком №332 від 12.01.2019 р. (а.с.10)

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання по виготовленню та передачі позивачу ПВХ конструкції в передбачені договором строки не виконав.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, зокрема, розрахунку заборгованості, наданого Позивачем заборгованість Відповідача за договором № АІ-6711_L від 01.12.2018 р. складає 31 612 грн., з яких: 14 875 грн. - основна сума боргу; 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 633 грн. 68 коп. - нарахування за індексом інфляції за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 459 грн. 59 коп. - пеня; 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 382 грн. 67 коп. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 14 489 грн. 72 коп. - збитки.

Згідно з ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У відповідності до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог щодо стягнення з відповідача 14 875 грн. - основної суми боргу; 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 633 грн. 68 коп. - нарахування за індексом інфляції за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 459 грн. 59 коп. - пені.

Щодо решти позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку.

Як на підставу своїх вимог про стягнення збитків в сумі 14 489 грн. 72 коп., позивач посилається на те, що з метою оплати послуг за договором № АІ-6711_L від 01.12.2018 р., вона уклала з АТ «А-банк» кредитний договір, згідно з яким отримала кредит, у зв`язку із чим зобов`язана повернути банку 29 364 грн. 72 коп. Як зазначає позивач, збитки виникли внаслідок укладення кредитного договору на невигідних для неї умовах, шляхом зловживання довірою.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Разом з тим, належних доказів того, що внаслідок неправомірних дій чи бездіяльності відповідача позивач при укладенні з АТ «А-банк» кредитного договору понесла збитки або її було завдано майнову шкоду, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач заявляючи вимогу про стягнення загальної суми заборгованості повторно нараховує 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р., та включає 382 грн. 67 коп. - відсотки за користування грошовими коштами за період з 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.

При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) не доведено наявності підстав для такого нарахування та стягнення з відповідача вказаних сум.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 382 грн. 67 коп. - відсотків за користування грошовими коштами за період з 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 14 489 грн. 72 коп. - збитків, є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного.

Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 800 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги від адвоката Романцової Т.В. до суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правової допомоги від 26.12.2019 р., акт наданих послуг №01 від 26.12.2019 р., квитанцію від 11.12.2019 р. на суму 2 000 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач довів належними доказами, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн., у зв`язку із чим дана сума витрат підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн., суд дійшов до наступного висновку.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 800 грн. позивач надав копію прибуткового касового ордера №60 від 19.07.2019 р. виданого ПП «ЮФ «Корн-захист», однак відповідного договору про надання правової допомоги, акту виконаних робіт, обґрунтованого розрахунку заявлених витрат, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн. немає.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 610-612, 526, 625, 651 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» , ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 14 875 грн. - основної суми боргу; 382 грн. 67 коп. - 3 % річних за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 633 грн. 68 коп. - нарахування за індексом інфляції за період 15.02.2019 р. по 24.12.2019 р.; 459 грн. 59 коп. - пені.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА