справа № 166/1207/19
провадження № 2/166/345/19
УХВАЛА

02 січня 2020 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді Свистун О.М.,

за участю секретаря - Тарасюка О.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні у вигляді спільного автомобіля,

встановив :

Представник відповідача 11 грудня 2019 року через канцелярію суду звернувся із клопотанням про забезпечення судових витрат шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок Ратнівського районного суду Волинської області протягом 5 днів грошової суми для забезпечення відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень та надання відповідних доказів суду. Вважає, що позов ОСОБА_1 має ознаки завідомо безпідставного, оскільки останнім не надано жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач відчужила автомобіль проти волі позивача та не в інтересах сім`ї.

У даному судовому засіданні представник відповідача на підтвердження неплатоспроможності позивача додаткового надав довідку Ратнівського РВ ДВС від 02.01.20 №03-27/53, згідно з якою у вказаному відділі перебуває виконавче провадження №60891041 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 959,50 грн судового збору, який станом на 02.01.20 боржником не сплачено. Зазначив, що виконавче провадження відкрито за поданою 16 грудня 2019 року заявою стягувачки. Позивач про наявність судового рішення про стягнення із нього на користь ОСОБА_3 судового збору був обізнаний, оскільки був присутній під час проголошення ухвали Волинського апеляційного суду наприкінці листопада 2019 року, якою рішення Ратнівського районного суду залишено без змін.

Позивач просив у задоволенні даного клопотання відмовити. Пояснив, що про наявність згаданого виконавчого провадження дізнався 19 грудня 2019 року й об`єктивно за браком часу не мав можливості сплатити судовий збір. Фінансово він спроможний погасити дане стягнення, що й зробить найближчим часом.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши заявлене клопотання про забезпечення судових витрат, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з ч.1 ст. 135 ЦПК України суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

Відповідно до ч.4 ст. 135 ЦПК України як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Подання завідомо безпідставного позову означає, що позивач завчасно усвідомлював безпідставність свого позову та всупереч інтересам правосуддя, а також завдання цивільного судочинства, звернувся з таким позовом.

Основною ознакою подання завідомо безпідставного позову є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій тощо.

Про цілеспрямований характер зловживання своїми процесуальними правами, а також завчасне усвідомлення безпідставності позову можуть свідчити дії позивача, які за своєю суттю та наслідками суперечать одна одній.

При цьому норми ЦПК України не містять критеріїв визначення завідомо безпідставного позову, а однозначно встановити, що позов є свідомо безпідставним, суд не може виключно на підставі внутрішнього переконання.

Отже, це оціночне поняття, яке в межах змагального процесу має досліджуватися судом, виходячи з доводів сторін та зібраних доказів.

Представник відповідача посилається у клопотанні на те, що позов має ознаки завідомо безпідставного, оскільки позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що відповідач відчужила автомобіль проти його волі та не в інтересах сім`ї.

До матеріалів позовної заяви позивач подав довідку Територіального сервісного центру МВС 0743 від 22.08.19 №31/3/3-1255 про перереєстрацію спірного автомобіля за заявою відповідачки 02.07.19.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, на думку суду, сторона вільна у виборі доказів, які вона подає на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, суд згідно із ст.264 ЦПК України вирішує під час ухвалення рішення, шляхом оцінки відповідно до ст.89 цього Кодексу наданих доказів з огляду на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, з урахуванням завдань цивільного судочинства, а також характеру спірних відносин, надання судом оцінки обставинам, зазначеним у позовній заяві, з метою встановлення наявності в діях позивача ознак зловживань правом на позов, суперечитиме самій суті права на звернення особи до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, підстави забезпечення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, на даний час відсутні, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача суд вважає необхідним відмовити.

Керуючись ст.ст.81, 89, 264 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун