Справа № 463/1519/19
Провадження № 2/463/196/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача в якості компенсації вартості Ѕ частини від вартості автомобіля «Daihatsu Terios», 2008 року випуску.

Позов мотивує тим, що 19 лютого 2002 року між мною, ОСОБА_4 та Відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівським обласним управлінням юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19 лютого 2002 року зроблено актовий запис №284. За час перебування у шлюбі сторони нажили транспортний засіб: автомобіль марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, сірого кольору, державна реєстрація якого здійснено 22.06.2010 р. Технічний паспорт на автомобіль знаходиться у відповідача. Автомобіль було придбано на спільні кошти подружжя. Переважно автомобілем користувалась позивач, однак відповідач залишив автомобіль у себе після фактичного розірвання шлюбу (припинення спільного проживання однією сім`єю). Позивачка окремо буде звертатися із позовом про розірвання шлюбу. Зазначає, що вона постійно працювала, брала активну участь разом з чоловіком у придбанні спільного майна під час перебування з ним у шлюбі, однак автомобіль зареєстровано за ним чоловіком. Відповідач у добровільному порядку не бажає поділити спільне майно, що порушує її права, у зв`язку із чим змушена звернутись із позовом до суду.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача 08 травня 2019 року поступив відзив на позов, в якому зазначає, що вказаний автомобіль був придбаний за кошти його батьків, а не за спільні кошти подружжя. Окрім цього, автомобіль продати чи віддати він не може, оскільки з ним проживає донька ОСОБА_5 , яку він возить на навчання та до полікліники. Також, автомобіль має пошкодження, а тому його вартість, що визначено позивачем є завеликою. Коштів для поділу майна немає, а тому просить задоволити позов частково, стягнути з нього кошти в розмірі 100 000 грн. із розстрочкою.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року за заявою позивача в порядку забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , державна реєстрація якого здійснено 22.06.2010 року, зареєстрований на ОСОБА_3 ; заборонено ОСОБА_3 користуватися автомобілем марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , державна реєстрація якого здійснено 22.06.2010 р., зареєстрованого на ОСОБА_3 . В решті в задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року за заявою відповідача призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: яка ринкова вартість автомобіля марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, державна реєстрація - 22.06.2010 року станом на час розгляду справи. Зобов`язано відповідача представити технічний паспорт та автомобіль «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, державна реєстрація - 22.06.2010 року для проведення експертизи. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідача, роз`яснено сторонам положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

У зв`язку із відсутністю оплати відповідачем експертизи та ненаданням транспортного засобу для огляду ухвалу було залишено без виконання, матеріали справи повернуті до суду.

Ухвалою від 01 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі.

03 листопада 2020 року до суду поступило письмове пояснення відповідача, в якому зазначає, що автомобіль було продано 05 жовтня 2019 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення.

Відповідач надав пояснення, аналогічні наданим в відзиві. В судовому засіданні підтвердив факт несплати експертизи. Також підтвердив факт продажу автомобіля 05 жовтня 2019 року.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції (а.с.6), між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб 19 лютого 2002 року за актовим записом 284, змінено прізвище ОСОБА_1 на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , змінено прізвище ОСОБА_7 на « ОСОБА_8 ».

З матеріалів позову вбачається, що автомобіль «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, зареєстрований на відповідача ОСОБА_3 22 червня 2010 року та такий вказані обставини не заперечив та не спростував. Отже, вказаний автомобіль придбано під час шлюбу сторін.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Норми закону, викладені в статтях 60 та 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Як встановлено судом раніше, спірний автомобіль придбано під час шлюбу. Не зважаючи на те, що відповідач заперечує придбання автомобіля за спільні кошти, посилаючись на те, що такі йому були надані батьками, разом з тим об`єктивних доказів вказаних обставин відповідач не надав.

Окрім цього, відповідач, заявивши клопотання про призначення експертизи для визначення вартості майна, проведення такої не оплатив, автомобіль не надав. Більше того, як вбачається із копії договору купівлі-продажу №4641/2019/1707104 від 05 жовтня 2010 року (а.с.96), відповідач продав автомобіль «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, проте про ці обставини суд не повідомив, зокрема після цього заявив клопотання про призначення експертизи.

Як вбачається із вказаної копії договору, автомобіль «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, був відчужений за ціною 220 000 грн.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Окрім цього, відповідачу при призначені експертизи, було роз`яснено положення ст. 109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що спірний автомобіль був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказані обставини відповідач не спростував.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Визначаючи розмір грошової компенсації Ѕ частини вартості спірного автомобіля, суд виходить із того, що розмір компенсації за належну позивачу частку в майні, яке було спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку було продано автомобіль згідно договору купівлі-продажу №4641/2019/1707104 від 05 жовтня 2010 року.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на даний час відповідач відчужив спірний автомобіль, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, позов підлягає до задоволення, у зв`язку із чим слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 110 000 грн. в якості компенсації вартості Ѕ частини від вартості автомобіля «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1 250 грн. грн. судового збору, що сплачені нею при поданні позову (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 110 000 грн. (сто десять тисяч гривень) в якості компенсації вартості Ѕ частини від вартості автомобіля «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, в порядку поділу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 250 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят гривень)

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2019 року у виді накладення арешту на автомобіль марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , державна реєстрація якого здійснено 22.06.2010 року, зареєстрований на ОСОБА_3 ; заборони ОСОБА_3 користуватися автомобілем марки «Daihatsu Terios», 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , державна реєстрація якого здійснено 22.06.2010 р., зареєстрованого на ОСОБА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 13 листопада 2020 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: Гирич С. В.