КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9093/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/15352/17

25 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарях - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Линник Людмили Святославівни на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року, ухваленого під головуванням судді Миколаєць І.Ю,, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2008 року по лютий 2017 року та змінити черговість права на спадкування, надавши позивачу право на спадкування першої черги.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що з листопада 2008 року по 02 лютого 2017 року проживала в квартирі АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Квартира належала ОСОБА_3 на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане на підставі розпорядження № 89 від 04.06.2008 року та було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 червня 2008 року. Разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживав син позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказувала на те, що ОСОБА_3 по медичним показникам не міг мати своїх дітей, тому спільних дітей в них не було, однак він вважав рідним сином ОСОБА_4 і відповідно ставився до нього як до рідного сина, виховував та любив, що підтверджується Довідкою виданою Середньою загальноосвітньою школою №253 Святошинського району м. Києва №22 від 10.02.2017.

ОСОБА_3 за час спільного життя з позивачкою не працював, лише в лютому вийшов вперше за час їх сумісного життя, на роботу в ТОВ «Водоканалбуд», де 02 лютого 2017 року і стався нещасний випадок, внаслідок якого чоловік загинув.

Стверджувала, щоза станом здоров`я ОСОБА_3 не те, що не міг працювати та заробляти кошти для свого забезпечення, він не міг виконувати елементарну домашню роботу та потребував постійного нагляду через свій стан здоров`я. У зв`язку з чим, позивачці доводилось постійно працювати, протягом тривалого часу опікуватися ним (займатися прибиранням квартири, пранням речей, приготуванням їжі, тощо), забезпечувати його матеріально, оплачувати комунальні послуги, підтримувати спільне життя та доглядати за ОСОБА_3 , який через тяжку хворобу та психічний стан був у безпорадному стані.

Також, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що за правилами ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадний стан спадкодавця підтверджується копіями амбулаторної картки, довідкою військкомату.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 04 лютого 2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного Територіального управління юстиції у місті Києві.

Витрати на поховання померлого ОСОБА_1 повністю взяла на себе, а в організаційних питаннях поховання сина приймала участь і його мати відповідачка ОСОБА_2 ..

Факт спільного проживання, ведення ними спільного побуту, тяжкої хвороби ОСОБА_3 , догляду за ним та утримання, підтверджуються документально, а саме: -актом від 13 лютого 2017 року, засвідченим працівником ЖЕД №5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 з 2008 року; довідкою Городоцької сільради Рівненського району, Рівненської області № 861 від 03.05.2017;свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , видане 04 лютого 2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного Територіального управління юстиції у місті Києві; довідкою виданою Середньою загальноосвітньою школою № 253 Святошинського району м. Києва №22 та №32 від 10.02.2017 та Характеристикою дитини, виданою Середньою загальноосвітньою школою № 253 Святошинського району м. Києва №42 від 10.02.2017, де зазначено, що померлий приймав участь у вихованні сина ОСОБА_1 , який навчався в школі за місцем проживання з 01.09.2014;копією медичної книжки ОСОБА_3 , з якої вбачається, що останній регулярно скаржився на сильний біль, часто звертався до лікаря за медичною допомогою та періодично проходив лікування;копіями квитанцій про сплату комунальних рахунків.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що за життя ОСОБА_3 , його мати - відповідачка, з ним фактично не спілкувалася, матеріально не допомагала, хоча їй, як матері було відомо про хворобливий стан здоров`я сина.

Посилаючись на вищезазначене, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - Линник Л.С. подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки встановленим обставинам, та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про те, що позивачем не доведено ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім'ї.

Вказувала на те, що суд дійшов до необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та відповідно для задоволення позовних вимог щодо зміни черговості права на спадкування, не врахував надані позивачем докази та встановленіх судом обставин.

Посилалася на те, що судом не вірно застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 1259, 1264 ЦК України, що виражено у неправильному тлумаченні закону.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Горкуша В.В. просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Линник Л.С. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, представник відповідача надіслала клопотання про розгляд справи без їх участі, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з листопада 2008 року по лютий 2017 року та змінити черговість права на спадкування, надавши позивачу право на спадкування першої черги, з підстав передбачених ст.ст. 1259 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проживала в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , яка на праві приватної власності належала останньому, згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане на підставі розпорядження № 89 від 04.06.2008 року, зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації і реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 25 червня 2008 року. Разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в квартирі проживав син позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а.с.12, 18-22).

Згідно довідки завідувача Санаторного дошкільного навчального закладу № 669 Мірошніченко Т.В. від 10 лютого 2017 року № 22, ОСОБА_4 відвідував санаторний навчальний заклад № 669 Святошинського району м. Києва з 10.09.2012 року по 01.08.2014 року. ОСОБА_3 приймав участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , завжди цікавився успішністю сина, до ОСОБА_4 ставився з ніжністю та повагою, батько неодноразово забирав дитину з вечірніх гуртків, які відвідував ОСОБА_4 в дошкільному закладі, був активним учасником дитячих свят (том 1 а.с. 23).

З характеристики учня ОСОБА_4 . Середньої загальноосвітньої школи № 253 вбачається, що до лютого 2017 року у вихованні дитини брав участь ОСОБА_3 , який систематично приводив ОСОБА_4 до школи та забирав його додому після занять, цікавився навчанням сина, допомагав хлопчикові під час виконання домашніх завдань, приділяв багато уваги розвитку та дозвіллю ОСОБА_4 у позашкільний час, регулярно відвідував батьківські збори, родинні шкільні свята, ставився до дитини з повагою (том 1 а.с. 25).

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 13).

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Частинами першою-четвертої статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Так, у справі яка переглядається, встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був працездатною особою, періодично офіційно працював на різних посадах, зокрема, інспектор охорони, охоронник, адміністратор залу гральних автоматів, оператор, укладальник-пакувальник 3 розряду, підсобний робітник. Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_3 , наявної в матеріалах справи (а.с. 146-152 том 1). Крім того, допитані у суді першої інстанції свідки також підтвердили, що ОСОБА_3 працював, у період відсутності офіційного працевлаштування, мав підробітки.

При цьому, позивач не довів факту надання ним матеріальної допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу, а також факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Суд першої інстанції дав належну оцінку медичній картці ОСОБА_3 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 звертався до лікарів, проте не систематично, що б могло свідчити про наявність у ОСОБА_3 хвороби, яка потребує постійного догляду. Останнє звернення зафіксовано у 2015 році, що, враховуючи дату настання смерті у 2017 році за обставин, не пов`язаних зі станом здоров`ям ОСОБА_3 , є свідченням того, що так ОСОБА_3 насправді звертався до лікарів з різних підстав, проте жодного запису про те, що він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, медична картка не містить.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він тривалий час опікувався спадкодавцем та надавав допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зміну черговості одержання права на спадкування.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, враховуючи наступне.

Так як не доведено право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцями за законом, то встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача.

Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17.

Як вбачається зі зміступозовної заяви ОСОБА_1 ,встановлення факту проживання однією сім`єю пов`язано з питанням щодо спадкування майна спадкодавця за законом, тобто вимогу щодо вставлення факту проживання однією сім`єю було заявлено з метою зміни черговості одержання права на спадкування в порядку ч. 2 ст. 1259 ЦК України після смерті ОСОБА_3 .

Оскільки, ОСОБА_1 не надала жодних документів, які б підтверджували безпорадність стану ОСОБА_3 ,перебування останньогона повному матеріальному утриманні ОСОБА_1 внаслідок безпорадності стану, відсутні правові підстави для зміни черговості спадкування, а тому відсутня необхідність для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 , так як встановлення даного юридичного факту не породжує юридичних наслідків для ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Позивач не позбавлена права на звернення із позовом про встановлення юридичного факту (зокрема і встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав для іншої мети.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про доведеність заявлених ним позовних вимог і наявність підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Линник Людмили Святославівни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий Судді: