ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/4967/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"18" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача Волошина О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт з належного їй нерухомого майна і заборону на його відчуження, накладені постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р. помилково накладено арешт на належну їй 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , як на майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а арешт було накладено помилково оскільки вона є повною тезкою боржника у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 23.09.2020 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12.11.2003 р., видане згідно розпорядження (наказом) від 12.11.2003 р. № 359 (а.с.7) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2020 р. (а.с.67)

Як вбачається із матеріалів справи, при примусовому виконанні вироку №1-379, винесеного 05.02.2003 р. Святошинським районним судом м. Києва про конфіскацію на користь держави усього майна, яке є власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316 накладено арешт на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 . (а.с.10,14-20)

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 18.07.2005 р. на підставі постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316, Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна - 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . (а.с.67)

З матеріалі справи вбачається, що вирок №1-379 Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2003 р. та постанова державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316 винесенні стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак арешт накладено на майно, яке належить позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином арешт, накладений постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 було накладено помилково.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Вказане положення покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Таким чином, виходячи із наведених вище норм міжнародного та вітчизняного законодавства, суд доходить висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття арешту з такого майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, які були підставою для накладення постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316 арешту на належну позивачу 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 відсутні, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису від 18.07.2005 р. про арешт 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , суд вважає, що вона задоволенню не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Отже, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт не є належним способом захисту, оскільки рішення суду, про зняття арешту з майна є самостійною підставою для внесення відповідного запису про це до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 12, 76-81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна - задовольнити частково.

Зняти арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 14.07.2005 р., АВ №674316.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА