Справа № 523/3904/19
Провадження №2-др/523/29/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

"30" листопада 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мица А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, заяву представника відповідача ОСОБА_1 , про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Спільного підприємства «Солінг» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.07.2020 року, по цивільній справі за позовом Спільного підприємства «Солінг» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Представник відповідача звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення та здійснити розподіл судових витрат і стягнути з Спільного підприємства «Солінг» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Заява мотивується тим, що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). До судових дебатів, 28.07.2020 року, представником відповідача була надана заява що відповідач очікує понести витрати на правову допомогу у розмірі 50000 грн., про що буде подана окрема заява разом із доказами протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заявою що розглядається представник відповідача інформує суд про те, що 04.02.2020 року між представником та відповідачем був укладений договір про надання правничої допомоги. 04.02.2020 року також укладена додаткова угода №1 до договору про надання правничої допомоги де п.2 передбачено вартість правничої допомоги 50000 грн., і порядок сплати вартості правничої допомоги не пізніше 3-х місяців з моменту ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок адвоката у банківській установі.

Отже, станом на день подання заяви про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, відповідач має зобов`язання перед свої представником ОСОБА_1 , зі сплати гонорару у розмірі 50000 грн.

На обґрунтування заяви наявне посилання на висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1ч.2 ст.126 ГПК України).

В судовому засіданні відповідач підтримав заяву про винесення додаткового рішення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника відповідача про винесення додаткового рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат підлягає задоволенню в частині винесеня додаткового рішення.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28.07.2020 року, по цивільній справі за позовом Спільного підприємство «Солінг» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Враховуючи встановлені судом обставини та заяву представника відповідача про вирішення питання про розподіл судових витрат після прийняття рішення суду по суті спору, питання щодо розподілу судових витрат по справі судом не вирішено.

Копією договору про надання правничої допомоги б/н від 04.02.2020 року що укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Поповим М.М. пунктом 5.2 визначено, що сума гонорару погоджується Сторонами для кожної окремої справи/доручення, та підлягає сплаті за умовами, погодженими у відповідній додатковій угоді (а.с.245,т.1. провадження по справі №2/523/1288/20).

Копією додаткової угоди №1 від 04.02.2020 року до договору про надання правничої допомоги від 04.02.2020 року пунктом 2 та пунктом 5 визначено, що вартість правничої допомоги за Договором складає 50000,00 грн. за супровід справи з моменту укладення додаткової угоди до винесення судом першої інстанції рішення по суті позову і гонорар, передбачений п.2 цієї Додаткової угоди, має бути сплачений Клієнтом у повному обсязі не пізніше 2-х місяців з моменту укладення цієї додаткової угоди шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Адвоката у банківській установі (а.с.247,т.1 провадження по справі №2/523/1288/20).

Копією додаткової угоди №1 від 04.02.2020 року до договору про надання правничої допомоги від 04.02.2020 року пунктом 2 та пунктом 5 визначено, що вартість правничої допомоги за Договором складає 50000,00 грн. за супровід справи з моменту укладення додаткової угоди до винесення судом першої інстанції рішення по суті позову і гонорар, передбачений п.2 цієї Додаткової угоди, має бути сплачений Клієнтом у повному обсязі не пізніше 3-х місяців з моменту ухвалення судом першої інстанції (Суворовським районним судом м.Одеси) рішення по суті спору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Адвоката у банківській установі (а.с.5,т.1 провадження по справі №2-др/523/29/20).

Всі вищезазначені копії посвідчені адвокатом Поповим М.М., оригінали суду для огляду не надано.

Крім іншого, копією акту приймання-передачі наданих послуг від 29.07.2020 року за Договором про надання правничої допомоги б/н від 04.02.2019 року та додаткової угоди №1 до нього від 04.02.2020 рокувизначено обсяг наданих послуг без визначення їх вартості.

Отже, враховуючи розбіжності у наданих доказах, суд позбавлений можливості встановити розмір фактичних витрат на правничу допомогу відповідачу та порядок сплати гонорару адвокату.

Щодо врахування правової позиції Верховного Суду слід посилатись також на те, що, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.

Суд не знайшов документального підтвердження витрат на правничу допомогу зі сторони відповідача.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

На думку суду зазначений правовий висновок також стосується порядку сплати винагороди адвокату, підтвердження якого судом відхилено через розбіжності у наданих доказах.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує правові висновки щодо застосування норм права, які регулюють цивільні правовідносини.

Доказів які підтверджують здійснення відповідних витрат на правничу допомогу суду не надано.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові, на позивача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 270, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Постановити додаткове рішення у справі за позовом Спільного підприємства «Солінг» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, щодо розподілу судових витрат.

В частині стягнення із Спільного підприємства «Солінг» вартості правничої допомоги в сумі 50000,00 грн. на користь ОСОБА_2 - відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.270 ЦПК України додаткове рішення може бути оскаржено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через Суворовський районний суд м.Одеси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя