Провадження № 4-с/263/41/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22 червня 2020 року про відкриття виконавчих проваджень, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною скаргою, в якій просила визнати дії Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі Центральний ВДВС) протиправними та скасувати постанови Центрального ВДВС від 22 червня 2020 року № № 62368995, 62368744 про відкриття виконавчих проваджень.

Заявник вимоги скарги мотивує тим, що 22 червня 2020 року державним виконавцем Центрального ВДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62368995 про наступне: встановити способи участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

щотижня у суботу з 10:00 год. до 20:00 год. побачення та спілкування за місцем проживання позивачів за адресою: АДРЕСА_1 , або іншого фактичного місця мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

щорічно взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування;

щорічно влітку у період канікул строком не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок, без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування;

щорічно у дні народження дитини ОСОБА_5 , батька ОСОБА_2 13 червня, баби ОСОБА_3 13 лютого, діда ОСОБА_4 17 серпня, з 12:00 год. до 18:00 год., без відриву від дитячого садочка та навчання;

у разі хвороби дитини побачення у присутності матері за місцем проживання, без обмеження кількості та часу відвідування до 20:00 год.

Також, 22 червня 2020 року державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62368744 про наступне: «зобов`язати ОСОБА_1 не створювати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди у виховані та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 »

Заявник вважає наведені постанови про відкриття виконавчих проваджень неправомірними. Так, винесення постанови № 62368744 у день відкриття виконавчого провадження № 62368995 є передчасним, оскілки фактів перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 з боку боржника ОСОБА_1 не зафіксовано та не встановлено. Таке виконавче провадження є не справедливим та не відповідає ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем жодним чином не зафіксовано перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною у межах основного виконавчого провадження № 62368995, тому заявник вважає, що відкриття виконавчого провадження № 62368744 є передчасним.

Зміст постанови про відкриття виконавчого провадження № 62368995 не відповідає змісту виконавчого листа, тому постанова про відкриття цього провадження винесена з порушенням законодавства. Встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною із зазначенням графіку зустрічей можна віднести до рішень про встановлення побачення з дитиною, тому заявник вважає, що всупереч вимог ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем при винесенні постанови № 62368995 зазначено про необхідність її виконання боржником протягом 10 робочих днів, що свідчить про невідповідність постанови вимогам законодавства. Також зміст виконавчого листа та оскаржуваної постанови не відповідає змісту резолютивної частини постанови Донецького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року. Відкриття указаних виконавчих проваджень має наслідки стягнення виконавчого збору у розмірі 2-х мінімальних розмірів заробітної плати відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто відкриттям виконавчого провадження до заявника застосовується відповідна санкція на суму 9 446 грн. Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 447, 448 ЦПК України, заявник просила вимоги скарги задовольнити.

Не погоджуючись із вимогами скарги, начальник Центрального ВДВС м. Маріуполя Сахов Є. подав письмові заперечення на скаргу, які мотивовані тим, що виконавчий лист надійшов від стягувача ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. Складність примусового виконання таких рішень полягає у тому, що між батьками виникають конфліктні ситуації під час вчинення виконавчих дій, які впливають на емоційний стан дитини. 24 червня 2020 року державними виконавцями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , разом із стягувачем ОСОБА_2 здійснено вихід за адресою проживання боржника для усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з метою здійснення побачення батька з дитиною. При виході за адресою: АДРЕСА_2 , боржник відмовилася виконувати рішення суду та не надала можливості поспілкуватися батьку з дитино, хоча дитина плакала та бігла до батька. Державними виконавцями роз`яснено ОСОБА_1 усі можливі наслідки не виконання рішення суду, однак боржник відмовила у побачені батька з дитиною та чинила перешкоди йому, про що складений акт за підписом сторін. 26 червня 2020 року, у присутності матері боржника ОСОБА_8 , боржника ОСОБА_1 повторно попереджено про невиконання рішення суду та можливі наслідки у разі повторного здійснення перешкод у побаченні батька з дитиною. У цей день побачення батька з дитиною відбулося без перешкод, однак без залишення дитини на ніч, як визначено у виконавчому листі. У подальших побаченнях боржниця не перешкоджала, однак створювала постійні труднощі у вигляді залякування дитини її можливим викраденням з боку батька або його родичів, у постійних сварках з батьком при кожному його відвідуванні дитини, у висміюванні батька при дитині та державних виконавцях, що негативно впливало на стан дитини. На неодноразові зауваження з цього приводу боржниця висновків не зробила. Усі побачення батька з дитиною зафіксовані актами державного виконавця ОСОБА_6 (15 актів). Пункт 5 статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Стягувачу роз`яснено, якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувачу з дитиною, то стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Посилаючись на указані обставини та положення ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 141, 159 СК України, начальник Центрального ВДВС просив відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Косенко С.С. до судового засідання не з`явилися, попередньо адвокат подав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

Державний виконавець Центрального ВДВС м. Маріуполя до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Начальник Центрального ВДВС м. Маріуполя Сахов Є. у письмових запереченнях просив провести розгляд скарги за його відсутності.

Заінтересовані особи до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, що відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом скарги за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Рух скарги.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою, прийнято скаргу до провадження, витребувано у Центрального ВДВС м. Маріуполя матеріали виконавчих проваджень.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 259, 260, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2020 року зобов`язано ОСОБА_1 не створювати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлені способи участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

щотижня у суботу з 10:00 год. до 20:00 год. побачення та спілкування за місцем проживання позивачів: АДРЕСА_3 , або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

щорічно взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинrу та про подальше місце перебування;

щорічно влітку у період канікул строком не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок, без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування;

щорічно у дні народження дитини ОСОБА_5 19 червня, батька ОСОБА_2 13 червня, бабусі ОСОБА_3 13 лютого, та дідуся ОСОБА_4 17 серпня, з 12:00 год. до 18:00 год., без відриву від дитячого садочка або навчання;

у разі хвороби дитини побачення у присутності матері за місцем проживання, без обмеження кількості та часу відвідування до 20:00 год.

Постановою Донецького апеляційного суду від 15 квітня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2020 року у частині встановлення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено.

Встановлений спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

щотижня у п`ятницю з 18:00 год. до 19:00 год. суботи побачення та спілкування за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

щотижня у середу з 17:00 год. до 19:00 год. побачення та спілкування за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

у дні народження дитини ОСОБА_5 19 червня, побачення та спілкування кожного парного року з 12:00 год. до 18:00 год., без відриву від дитячого садочка або навчання без присутності матері ОСОБА_1 . В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

02 червня 2020 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя виданий виконавчий лист, відповідно до якого зазначено, що «встановлений спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

щотижня у п`ятницю з 18:00 год. до 19:00 год. суботи побачення та спілкування за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

щотижня у середу з 17:00 год. до 19:00 год. побачення та спілкування за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_3 , або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття, без присутності матері ОСОБА_1 ;

у дні народження дитини ОСОБА_5 19 червня, побачення та спілкування кожного парного року з 12:00 год. до 18:00 год., без відриву від дитячого садочка або навчання без присутності матері ОСОБА_1 ;

щорічно взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку без присутності матері дитини, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочинrу та про подальше місце перебування;

щорічно влітку у період канікул строком не менше 30 днів поспіль спільний відпочинок, без присутності матері, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання дитини за умови завчасного повідомлення матері про наміри такого відпочинку та про подальше місце перебування;

щорічно у дні народження дитини ОСОБА_5 19 червня, батька ОСОБА_2 13 червня, бабусі ОСОБА_3 13 лютого, та дідуся ОСОБА_4 17 серпня, з 12:00 год. до 18:00 год., без відриву від дитячого садочка або навчання;

у разі хвороби дитини побачення у присутності матері за місцем проживання, без обмеження кількості та часу відвідування до 20:00 год.

Державним виконавцем Центрального ВДВС Бондаренко В.В. 22 червня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62368995 щодо виконання указаного виконавчого листа від 02 червня 2020 року, роз`яснено боржнику необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 446 грн.

Цього ж дня та цим же державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62368744 про зобов`язання ОСОБА_9 не створювати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Начальником Центрального ВДВС м. Маріуполя до матеріалів скарги долучені акти державного виконавця від 24 червня 2020 року, 01, 03, 08, 10, 15, 17, 22, 24, 29, 31 липня 2020 року, 14 серпня 2020 року, 29 вересня 2020 року про побачення дитини з батьком.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС Бондаренко В.В. від 28 серпня 2020 року закінчено виконавче провадження № 62368995 з підстав виконання боржником рішення суду. Постанову про стягнення виконавчого збору ВП 62368995 у розмірі 9 446 грн. виділено в окреме провадження.

10 серпня 2020 року державним виконавцем Бондаренко В.В. винесені постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчих зборів у загальній сумі 18 892 грн.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Предметом спору у справі є оскарження саме рішень державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень № № 62368995, 62368744.

Заявник вважає, що відкриття виконавчого провадження № 62368744 є передчасним, оскільки нею не створювалося жодних перешкод у виховані та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У частині 4 статті 4 Закону № 1404-VIII передбачені підстави для повернення стягувачу виконавчого листа. Перелік підстав для повернення є вичерпним та окремому тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Отже наведені норми Закону № 1404-VIII, до відкриття виконавчого провадження, не покладають на державного виконавця жодного обов`язку з перевірки виконавчого листа на наявність чи відсутність перешкод для виконання рішення суду на підставі якого виданий виконавчий лист. Закон не наділяє державного виконавця дискреційними повноваженнями на проведення перевірки добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження та у зв`язку з цим відмову у відкритті виконавчого провадження.

Власне, пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання є свідченням відсутності добросовісного виконання рішення суду, що змусило стягувача звертатися до виконавчої служби, тому наведений заявником аргумент про передчасність відкриття виконавчого провадження № 62368744 є безпідставним та судом відхиляється.

Заявник наводить доводи, що зміст виконавчого листа від 15 квітня 2020 року у справі № 263/6003/19 не відповідає змісту постанови державного виконавця від 22 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62368995, зокрема виконавчий лист та постанова містять розбіжності у стягувачах за ними (виконавчий лист визначає способи участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_5 , а у постанові виконавця зазначено про стягувача ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Суд вважає, що постанова державного виконавця № 62368995 відповідає наведеним вимогам п. 7 Інструкції, а вказані доводи заявника щодо відмінності стягувачів, зазначених у виконавчому документі та постанові про відкриття виконавчого провадження незначним та такими, що суттєво не впливають на правильність виконання рішення суду, а відтак не заслуговують на увагу.

Окрім того в цілому відомості як про стягувача, так і про боржника зазначені у постанові про відкриття виконавчого провадження правильно, а сама по собі відсутність у постанові відомостей про стягувачів: ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , які не зверталися із заявами про примусове виконання рішення суду в частині їх вимог, не може бути розцінене судом як правова підстава для скасування правильної по суті постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яке відкрито за заявою лише одного стягувача ОСОБА_2 , а також враховуючи, що таке 28 серпня 2020 року закінчене.

Заявник вказує, що державним виконавцем у постанові № 62368995 безпідставно зазначено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, що не притаманно виконанню рішення про встановлення побачення з дитиною.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

В оскаржуваній постанові державним виконавцем зазначено про те, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Однак дана вказівка у постанові державного виконавця для боржника не має жодного правового значення та не містить жодних правових наслідків, адже у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу внаслідок порушення даної вимоги державного виконавця. Отже саме по собі зазначення у постанові державного виконавця необхідності добровільного виконання рішення суду про забезпечення безперешкодного побачення батька з дитиною протягом 10 робочих днів у даній справі не є наслідком скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки дана помилка не є настільки значущим недоліків, в контексті не допуску виконання остаточного рішення суду та у цьому випадку скасування оскаржуваної постанови з цих підстав призведе до стимулювання боржника до невиконання обов`язкового рішення суду, наслідком чого може бути заподіяна шкода стягувачу.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 910/25711/13 зазначив про наступне.

У рішенні у справі «Янголенко проти України», № 14077/05 від 10 грудня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі «Савіцький проти України», № 38773/05, від 26 липня 2012 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07, від 05 липня 2012 року Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, «inter alia» (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

На підставі викладеного cуд, дійшов висновку, що державним виконавцем при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 червня 2020 року № 62368995 не було допущено грубих порушень, у зв`язку з чим відсутні підставі для її скасування з наведених заявником підстав.

Заявник вказує, що наслідком відкриття виконавчих проваджень є стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних заробітних плат, з чим вона фактично не погоджується.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до абзацу 4 пункту 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. (Висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 712/5014/17 від 20 лютого 2019 року).

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Посилання скаржника на те, що державний виконавець, не перевіривши добровільності виконання рішення суду, виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказав про виконавчий збір, є необґрунтованими, оскільки виходячи із вищенаведених положень діючого законодавства, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, тому державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір. (Висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 812/1413/17 від 13 березня 2019 року).

Станом на 10 червня 2020 року, тобто на час відкриття виконавчих проваджень № № 62368995, 62368744, відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні, дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи, що підлягає примусовому стягненню, є правомірними. За таких обставин, доводи ОСОБА_11 , викладені у скарзі на дії державної виконавчої служби, щодо порушення державним виконавцем ст.19 Конституції України, ст. ст. 4, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 448 ЦПК України під час прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень № № 62368995, 62368744 не знайшли свого правового підтвердження. Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України, судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати. Керуючись ст. ст. 4, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 22 червня 2020 року про відкриття виконавчих проваджень, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Музика