30.11.2020 Суддя Попова В. О.
Справа № 644/9383/20
Провадження № 2-з/644/100/20
УХВАЛА
30 листопада 2020 м. Харків
Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Попова В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
27 листопада 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В заяві про забезпечення позову заявник просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а саме:
Підстави забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене в заяві нерухоме майно заявник обґрунтував необхідністю дотримання балансу інтересів, а також створенням сприятливих умов для виконання рішення суду. Зазначив, що 28.03.2019 року ним було передано ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 10.000 доларів США. На підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_2 було складено розписку. В цій розписці зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути отриману грошову суму у повному обсязі ОСОБА_1 до 01.06.2019 року. Проте борг не повернуто. Заявник ОСОБА_1 вважає такі дії ОСОБА_2 протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 не було вчинено жодних дій, що спрямовані на повернення боргу, заявник ставить під сумнів намір ОСОБА_2 взагалі повертати отримані за розпискою грошові кошти, зазначає, що його права та інтереси можуть бути суттєво порушені.
Розглянувши заяву, вивчивши письмові докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії;забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Згідно ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Разом з тим, статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Між сторонами дійсно виник спір, проте заявник просить вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 , належного останньому на праві власності.
При цьому вартість зазначеного в заяві ОСОБА_1 майна не визначено, що виключає можливість посилатися на співмірність прийнятих заходів забезпечення позову позовним вимогам.
Також, суд вбачає, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не обґрунтував причини застосування саме такого заходу забезпечення позову, не зазначив доказів та мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущень, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання .

Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, а в разі подання такої скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини ухвали суду складено 30.11.2020. Повний текст ухвали суду складено 02.12.2020.

Суддя Попова В.О.