Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що між позивачем та відповідачем 11 серпня 2012 року, зареєстровано шлюб Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 272, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 11.08.2012 року серії НОМЕР_1 (видане повторно).

Від спільного подружнього життя є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_2 .

Їх спільне життя з відповідачем не склалося, з чоловіком вони не знаходять взаєморозуміння, що призвело до того, що вони втратили почуття один до одного, і, окрім цього, все що створює негативну, напружену атмосферу в сім`ї та неможливість їх спільного з відповідачем проживання та негативно може вплинути на подальше виховання їх дитини. Вже майже рік сторони проживають окремо. ОСОБА_1 з дитиною проживають у вийнятому помешканні в АДРЕСА_3 , а відповідач залишився проживати у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, фактично, шлюбні відносини між ними вже майже як рік припинилися. У зв`язку з цим, вважає, що подальше збереження шлюбу не буде суперечити їх інтересам та інтересам малолітньої дитини.

На даний час сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, у кожного з них різний бюджет, вони припинили подружні відносини, відновлювати які ніхто не збирається, сім`я розпалася і її збереження є недоцільним і неможливим.

Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибув, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, шлюб просив розірвати.

Судове засідання у справі було призначене на 01.12.2020 року на 16 год. 00 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 03.12.2020 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 серпня 2012 року, Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , під актовим записом № 272, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 (видане повторно).

Від спільного подружнього життя є одна неповнолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про її народження, серії НОМЕР_2 .

Спільне життя сторін не склалося, вони не знаходять взаєморозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного, і, окрім цього в сім`ї наразі напружена атмосфера, їх спільне проживання негативно може вплинути на подальше виховання їх дитини. Вже майже рік сторони проживають окремо, тому, фактично, шлюбні відносини між ними вже майже як рік припинилися.

На даний час сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, у кожного з них різний бюджет, вони припинили подружні відносини, відновлювати які ніхто не збирається, сім`я розпалася і її збереження є недоцільним і неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Як зазначено у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 420 грн. 40 коп., а з відповідача підлягає стягнення 420,40 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112_Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 141, 206, 258, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений 11 серпня 2012 року, зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), актовий запис № 272, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 11.08.2012 року серії НОМЕР_2 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно квитанції АТ «КОМІНВЕСТБАНК» № від 21 жовтня 2020 року, у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 03.12.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова