РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді - Панас О.В. при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Мельничук Є.С.

відповідача - ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Просила стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку починаючи від дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня 2013 року відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції Рівненської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що 12 липня 2013 року був складений відповідний актовий запис №816. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище Позивача « ОСОБА_1 » було змінене на прізвище Відповідача - « ОСОБА_2 ». Від шлюбу мають дитину, доньку - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від народження та на сьогоднішній день донька проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 . Між ними склалися напружені, неприязні стосунки, подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. На сьогодні відповідач працює та отримує постійний заробіток в ТРЦ «Злата Плаза». В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовну заяву в межах її доводів. Просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач включно по листопад місяць добровільно сплатив аліменти, відтак не заперечила щодо стягнення аліментів за рішенням суду після набрання ним законної сили. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Мельничук Є.С. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала , просила задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в розмірі 1/4 частини від його доходу. Пояснив, що він працює, а тому аліменти можуть бути стягнуті в частці від його заробітку, проте зазначив, що дочці допомагає матеріально, добровільно сплачує аліменти на її утримання. Аліменти сплачені по листопад 2020 р. включно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 05.10.2020 року, яке набрало законної сили 05.11.2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 816 - розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно актового запису № 1260, зареєстрований відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції , батьками якої є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього утриманців, тощо), судом не встановлена. Оскільки, судом не встановлено наявних боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , з моменту пред`явлення позову до суду, то суд вважає, що кошти, які відповідач перераховував позивачці, сплачувалися як аліменти на утримання дитини. Позивачка у своїх поясненнях в судовому засіданні не заперечила факту отримання грошових переказів від відповідача. Враховуючи вищевстановлені факти, суд прийшов до висновку, що аліменти підлягають до стягнення не з моменту пред`явлення позову до суду, а з 01.12.2020 р. , оскільки за листопад 2020р. аліменти сплачені, претензій до розміру сплачених алімсентів у позивачки немає. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з грудня 2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць - 01.12.-31.12.2020р. допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн. від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з грудня 2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць - 01.12.-31.12.2020р. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 ( вісімсот сорок) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено - 07.12.2020 року.

Суддя: О.В.Панас