Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Справа153/1400/20

Провадження2/153/274/20-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Дзерина М.М.

за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Вказав, що він є власником житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 . З вересня 1997 року у вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач (колишній чоловік його дочки). Протягом останніх двох років відповідач за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає, а живе по АДРЕСА_2 . Його донька у 2018 році розірвала шлюб з відповідачем та більше двох років вони не проживають разом. Він та його донька неодноразово звертались до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстрації, однак він відмовився. Позивач має намір оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідача у його житловому будинку перешкоджає йому це зробити. Таким чином, реєстрація відповідача в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , порушує його права як власника житла, так як у нього виникла матеріальна необхідність розпорядитись своєю власністю.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить усунути йому перешкоди у користуванніжитловим будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання, не повідомив суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача.

Заяви, клопотання: заява позивача про проведення підготовчого засідання без його участі.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду та виклик свідків, відкладення розгляду справи, про що постановлено ухвали окремими документами.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини:

Із показів свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 більше двох років не проживає по АДРЕСА_1 , а проживає в будинку своєї матері по АДРЕСА_2 .

Із показів свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 проживає на даний час по АДРЕСА_2 в будинку своєї матері. В житловому будинку по АДРЕСА_1 більше двох років не проживає.

Із досліджених письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічний паспорт на садибний (індивідувальний) житловий будинок (а.с.6)).

З довідки виданої виконавчим комітетом Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області №1066 від 17.09.2020 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований членом домогосподарства свого тестя ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає, так як проживає в будинку своєї матері ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 (а.с.4).

З копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25 лютого 2019 року, яке вступило в законну силу, встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.7-8).

Заслухавши покази свідків, дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу володіння, користування та розпорядження житловим будинком, який належить позивачу на праві власності.

Згідно із ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме: на праві власності, володіє житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який відсутній в житлі позивача без поважних причин понад два роки.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження показаннями свідків та дослідженими письмовими доказами, які не суперечать між собою.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права.

При цьому судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа №6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власників порушені, власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи усі докази у їх сукупності, беручи до уваги доводи позивача ОСОБА_1 щодо способу відновлення його прав на житлове приміщення, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд вважає вказаний спосіб захисту прав позивача обґрунтованим у цьому спорі, оскільки відповідач ОСОБА_2 відсутній в житлі позивача без поважних причин понад два роки, і відсутні докази про наявність домовленості між ним та власником цього житла - позивачем.

Оскільки право позивача на належне йому житло порушене, відновлення цього права можливе шляхом усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , а саме: шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 і має підстави для їх задоволення.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №231 від 21.09.2020 у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 11, 141, 258-265 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 29, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_1 на праві власності житловим будинком, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, понесених ним судових витрат по оплаті судового збору .

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий М.М.Дзерин