Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 206/922/19

провадження № 61-22893св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М.О.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (далі - приватний нотаріус ДМНО Бондар І. М.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 лютого 2007 року між ним і Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») укладено кредитний договір № 8/2007/840-к/756Н на суму 45 647,00 дол. США. Того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки № 756 Н/1, за яким позивач з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передав в іпотеку відповідачу нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

В листопаді 2018 року йому зателефонувала невідома особа та повідомила, що ПАТ «КБ «Надра» розпочало процедуру реалізації його квартири, та запропонувала йому її придбати.

Позивач з`ясував, що ПАТ «КБ «Надра» на підставі виконавчого напису від 18 серпня 2014 року № 3093, вчиненого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І. М., звернув стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . За рахунок отриманих від реалізації коштів пропонується задовольнити вимоги ПАТ «КБ « Надра» у загальному розмірі 83 000,00 дол. США, що за курсом Національного банку України станом час вчинення виконавчого напису становило 1 168 670,26 грн.

Позивач вважав, що вказаний виконавчий напис вчинений із порушенням норм законодавства, оскільки вимога кредитора щодо виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання може бути пред`явлена після настання строку виконання грошового зобов`язання, який згідно з пунктом 1.4 кредитного договору від 07 лютого 2007 року № 8/2007/840-к/756Н спливає 06 серпня 2024 року.

У виконавчому написі не зазначено період, за який нарахована пеня, штрафні санкції та заборгованість за відсотками. На переконання позивача, сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки на його адресу вимога про сплату боргу банком не направлялась, а виконавчий напис був вчинений на суму, яка значно перевищує кредитну заборгованість. Також у виконавчому написі взагалі не зазначено на підставі яких документів нотаріус вчинив цей напис.

Відповідач пред`являв виконавчий напис для виконання до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі - Самарський ВДВС ДМУЮ), проте відповідно до норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 17 червня 2014 року, встановлено мораторій на примусове стягнення нерухомого майна громадян, які мають кредитні зобов`язання за договорами в іноземній валюті. Тому, орган державної виконавчої служби повернув виконавчий напис стягувачеві відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з цим відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржуваний виконавчий напис може бути пред`явлений до виконання.

З огляду на викладені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис від 18 серпня 2014 року № 3093, вчинений приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що норми законодавства щодо вчинення виконавчого напису ПАТ «КБ «Надра» і приватним нотаріусом ДМНО Бондар І. М. не порушено, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна давність, про застосування наслідків пропущення якої заявлено ПАТ «КБ «Надра», не спливла.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 серпня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 3093, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд вважав, що вчинивши виконавчий напис, нотаріус не дотримався положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо можливості стягнення заборгованості за період в межах трьох років, а стягнення кредитної заборгованості за межами цього строку (за сім років і п`ять місяців) свідчить про порушення нотаріусом вимоги закону щодо можливості вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, яка є безспірною.

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У грудні 2019 року ПАТ «КБ «Надра» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки не надав оцінки обставинам справи щодо пропущення ОСОБА_1 позовної давності, про застосування наслідків пропущення якої заявлено банком.

Апеляційний суд не надав оцінки пункту 7.3 кредитного договору від 07 лютого 2007 року № 8/2007/840-к/756Н у системному зв`язку з частиною другою статті 88 Закону України «Про нотаріат» і частиною першою статті 264 ЦПК України. Тому дійшов помилкового висновку, що стягнення заборгованості за сім років п`ять місяців, на підставі оскарженого виконавчого напису, є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором в цілому або в частині передбачено пунктами 5.1, 5.3 договору іпотеки від 07 лютого 2007 року № 756 Н/1. Звернення стягнення на предмет іпотеки проведено відповідно до норм Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що з наданих нотаріусу документів (розрахунок заборгованості та виписка) неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначені у порядку визначеному «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме банківські виписки, які мають статус первинних документів, нотаріусу надані не були.

Виконавчий напис від 18 серпня 2014 року містить усю необхідну інформацію: загальну суму заборгованості, в тому числі основну суму боргу, суму заборгованості за відсотками, суму пені та штрафу. Крім того, зазначено строк, за який проводиться стягнення - сім років п`ять місяців, з 07 лютого 2007 року до 07 липня 2014 року.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «КБ «Надра» та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 07 лютого 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником усіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8/2007/840-к/756Н. Відповідно до умов вказаного договору позивач отримав грошові кошти у сумі 45 647,00 дол. США для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу квартири від 07 лютого 2007 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зі сплатою відсотків у розмірі 12,99 річних строком до 06 серпня 2024 року.

07 лютого 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 756Н/1, відповідно до умов якого в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 8/2007/840-К/756Н позивач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Куліш В. І. та зареєстрований в реєстрі за № 294.

Пунктом 5.1, 5.3 цього договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій частині. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до вимоги банку про усунення порушень за кредитним договором від 07 лютого 2007 року № 8/2007/840-к/756Н, яка 15 липня 2014 року направлена ОСОБА_1 , банк вимагав дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та сплати суму боргу за кредитним договором, яка станом на 07 липня 2014 року становила 80 003,81 дол. США та 121 055,57 грн пені, штрафних санкцій, а саме: основний борг - 44 729,02 дол. США; сума заборгованості по відсотках - 35 274,79 дол. США; пеня - 5 670,74 дол. США, що еквівалентно 67 068,41 грн; штраф - 4 564,70 дол. США, що еквівалентно 53 987,16 грн. Також позивача попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги та додатково стягнення витрат за оплату послуг нотаріуса за вчинення виконавчого напису.

18 серпня 2014 року за заявою ПАТ КБ «Надра» та на підставі поданих ним документів приватний нотаріус ДМНО Бондар І. М. вчинила виконавчий напис № 3093, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності. Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 07 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Куліш В. І. за № 294, передано в іпотеку ПАТ «КБ «Надра». Строк платежу за вказаним договором іпотеки настав 15 серпня 2014 року. За рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «Надра» у розмірі: основний борг - 44 729,02 дол. США; заборгованість по відсоткам - 35 274,79 дол. США; пеня - 67 068,41 грн; штраф - 53 987,16 грн. Сума заборгованості становить 80 003,81 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 18 серпня 2014 року - 1 045 914,69 грн та 121 055,57 грн, а всього у гривневому еквіваленті 1 166 970,26 грн. Витрати пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700,00 грн. Строк, за який проводиться стягнення, становить сім років п`ять місяців, а саме з 07 лютого 2007 року до 07 липня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд вважав позов обґрунтованим, виходячи з того, що нотаріус не дотримався положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» щодо можливості стягнення заборгованості за період в межах трьох років, а стягнення кредитної заборгованості за межами цього строку (за сім років і п`ять місяців) є порушенням нотаріусом вимоги закону щодо можливості вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості, яка є безспірною.

Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що виконавчий напис вчинений 18 серпня 2014 року, а з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернувся у лютому 2019 року, тобто за межами визначеної статтею 257 ЦК України позовної давності тривалістю у три роки.

Суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам відповідача, які викладені у його відзиві на позовну заяву (а. с. 95), та не відобразив у оскарженій постанові висновки щодо можливого пропущення ОСОБА_1 позовної давності, про застосування якої заявлено ПАТ «КБ «Надра», та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відмови у задоволенні позову з підстав спливу позовної давності.

Отже, апеляційний суд не з`ясував, коли почала свій перебіг позовна давність та чи сплинула вона до моменту пред`явлення ОСОБА_1 позову.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

За таких обставин постанову апеляційного суду необхідно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, скасувати постанову апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

І. О. Дундар Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук