Постанова

Іменем України

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 175/159/17

провадження № 61-22801св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Любимівка»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Дніпропетровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська в складі суддів Кушнірчук Р. О. від 15 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В. від 28 листопада 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ТОВ «Любимівка» звернулося до суду з позовом до уповноваженої особи співвласників майна ОСОБА_1 , треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ТОВ «Любимівка» (покупець) та співвласниками майна, отриманого в спільну часткову власність в результаті виходу із членів КСП «Україна» Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в особі уповноваженого співвласника майна ОСОБА_1 (продавець), укладено договір купівлі-продажу майна від 29 червня 2007 року (в подальшому договір). Згідно умов договору продавець зобов`язався передати у власність покупцеві, а покупець прийняти майно, яке входить до складу спільного єдиного майнового комплексу співвласників майна, а саме: нежитлову будівлю (свинарник) № 7, який складається з ряду будівель та приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який також складається з ряду будівель та приміщень. Вказане майно було продано зі складу єдиного майнового комплексу співвласників майна за ціною 40 028,37 грн. 17 липня 2007 року ТОВ «Любимівка» розрахувалося за придбане майно. 29 червня 2007 року між продавцем та покупцем був складений акт приймання-передачі майна, за яким продавець передає, а покупець прийняв придбане за договором майно. Однак, від самого нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач ухиляється. Між ТОВ «Любимівка» та відповідачем було досягнуто всіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання договору, майно за договором було передано, то позивач вважав, що наявні підстави для визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі дійсним, а також у зв`язку із цим підлягає визнанню за ним право власності на спірні об`єкти нерухомості.

У лютому 2017 року уповноважена особа співвласників майна ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Любимівка», треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права власності на майно.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивувала тим, що співвласниками майна отримано в спільну часткову власність в результаті виходу із членів КСП «Україна» Дніпровського району, Дніпропетровської області майно на суму 40 072,29 грн, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , об`єкт нерухомого майна-свинарник та у АДРЕСА_1 , комплекс будівель та споруд. Станом на сьогоднішній день ТОВ «Любимівка» користується майном, яке входить до складу спільного єдиного майнового комплексу співвласників майна. Їй належить право власності на вищенаведене майно, яке підлягає визнанню за нею в судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторонами не доведено факту безповоротного ухилення відповідача - ОСОБА_1 від нотаріального посвідчення правочину, відсутності в матеріалах справи доказів того, що спірне нерухоме майно належало тій групі співвласників (колишніх членів КСП), які уповноважили ОСОБА_1 на укладення спірної угоди з відчуженням, відсутності доказів того, що уповноважена співвласників майна ОСОБА_1 мала повноваження щодо укладення спірної угоди. Також судом не встановлено обставин набуття позивачем за зустрічним позовом права власності на спірне нерухоме майно.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Любимівка» залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів, зазначив, що місцевий суд перевірив всі надані суду докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність таких вимог.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ТОВ «Любимівка» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що до суду першої інстанції були надані документи, які підтверджують факт належності спірного майна тій групі співвласників (колишніх членів КСП), які уповноважили ОСОБА_1 на укладення спірної угоди, а також докази того, що саме ОСОБА_1 була тією визначеною уповноваженою особою, яка могла від імені співвласників майна (колишніх членів КСП), представляти їх інтереси при укладенні цивільно-правових угод. Однак в порушення норм процесуального права, а саме частини третьої статті 89 ЦПК України місцевим судом не була надана оцінка зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу, які містяться в справі, мотиви їх відхилення. Апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги з цього приводу, рішення суду першої інстанції не проаналізував, вимоги статей 229, 265, 374, 375 ЦПК України не виконав і дійшов передчасного висновку про залишення апеляційної скарги ТОВ «Любимівка» без задоволення.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У січні 2020 року на адресу Верховного суду від Дніпровської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу ТОВ «Любимівка», у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій, перевіривши всі надані суду докази у справі, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові ТОВ «Любимівка».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 175/159/19 та витребувано цивільну справу з Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 червня 2007 року між співвласниками майна, отриманого в спільну часткову власність у результаті виходу із членів КСП «Україна» Дніпропетровського району, Дніпропетровської області в особі уповноваженого співвласників майна ОСОБА_1 та ТОВ «Любимівка» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу майна.

Відповідно до умов вказаного договору уповноважений співвласників майна ОСОБА_1 продала, а ТОВ «Любимівка» придбала склад току № 1, ангар металевий, підсобне (напівзруйноване), склад току № 2, вагова, підсобне (напівзруйноване), два підсобні приміщення, олійниця, навіс, сторожка, будівля ЗАВ, навіс, споруди, замощення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та два свинарника, розташовані за адресою: Дніпропетровський район, Любимівська сільська рада, об`єкт нерухомого майна - свинарник, ТОВ «Любимівка» будинок № 7.

Також за вказаним договором уповноваженим співвласником майна ОСОБА_1 продано ТОВ «Любимівка» вантажні автомобілі.

Сума придбання становить 40 028,37 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ТОВ «Любимівка» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Любимівка» посилалося на те, що вказаним договором купівлі-продажу майна, за яким відчужено нерухоме майно, досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання умов договору, однак продавець в особі уповноваженого співвласника майна ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 29 червня 2007 року в силу статті 657 ЦК України, в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, то правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання його дійсним.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що уповноважена співвласників майна ОСОБА_1 взагалі мала повноваження щодо укладення спірної угоди по відчуженню нерухомого майна.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання права власності на спірне нерухоме майн, оскільки суди попередніх інстанцій не знайшли підстав для визнання спірного договору дійсним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судове рішення

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Любимівка» до уповноваженої особи співвласників майна ОСОБА_1 , треті особи: реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції, Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун