"02" грудня 2020 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2020р. Справа 642/4344/20 Провадження №2/642/1375/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Пшенична Т.М.;

За відсутності позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , які заявили про розгляд справи за їх відсутності, третьої особи на боці відповідача Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області Виконавчого комітету, повідомленої про день та час розгляду справи;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці відповідача Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області Виконавчого комітету, про визначення місце проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звертається до суду та заявляє позовні вимоги до відповідача, а саме:

- стягнути, з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання третьої особи у сумі 3500грн, щомісяця, починаючи з 21.08.2020р., до досягнення дитиною 23 років.

Позивачка, у мотивування своїх вимог вказала, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народилась дитина: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина фактично мешкає з матір`ю, батько проживає окремо.

Позивач має вирішувати питання виїзду за кордон з дитиною в порядку ст. 157 СК України, позивач проживає на зйомній квартирі, про що укладено Договір найму житлового приміщення від 30.07.2020. В квартирі наявні всі умови для зростання дитини, вона відвідує дитячий садок №320 та лікарню №1 9 за місцем проживання.

Вимогами ч.1 ст. 161 СК України визначено: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пунктів 1.2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 311 11/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у Справі Olsson v. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1 996 року, п. 78).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/1 7 зазначає, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи па увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Позивач на позові наполягала, який визнав відповідач.

За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд..

Вимогами ч.1 ст.161 СК України визначено:

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, 430 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на боці відповідача Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради Харківської області Виконавчого комітету, про визначення місце проживання дитини, задовольнити повністю.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 8240.80 грн, зокрема: витрати по сплаті судового збору - 840,80 грн. та витрати на професійну правову допомогу - 7400 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах одного місяця підлягає до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах одного місяця підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду, або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.М.Євтіфієв