Справа № 266/3206/19
Провадженя№ 2/266/106/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбанової Н.М.,

при секретарях - Широковій Г.К., Макогон С.Б.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, вточнивши позовні вимоги, посилалась на те, що 09 серпня 2017 року вона отримала у спадок 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого увійшло: житловий будинок літ.А-1, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, гараж літ. С-1, вбиральня літ. Т-1, огорода №1, ворота №2, замощення І. Право власності, набуте нею у спадок майна, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Куркчи Г.І. від 09.08.2017 року по спадковій справі №11/2017. Вказану спадщину вона отримала як спадкоємець другої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її рідного брата ОСОБА_4 . Інших спадкоємців будь-якої черги, які б звернулися до нотаріусу для прийняття спадщини, не було. Попередній власник - її покійний брат ОСОБА_4 вказане майно отримав у власність від ОСОБА_5 на підставі договору міни від 14 жовтня 1993 року. В свою чергу ОСОБА_5 набув вказане майно за договором купівлі-продажу від 09 вересня 1989 року. Правовстановлюючих документів попередніх власників у неї не має. Разом з тим, після отримання нею правовстановлюючих документів на 1/2 частину домоволодіння та проведення технічної інвентаризації вона намагалася приватизувати земельну ділянку, на якій розташований будинок із господарськими спорудами на земельній ділянці площею 0,0725 га, однак їй повідомили про неможливість приватизації, оскільки має бути згода іншого співвласника, з яким вона має спільно приватизувати земельну ділянку, на якій розташований її будинок. Лише в той момент вона дізналася, що нібито є інший співвласник, майновими правами якого вона обмежена при здійсненні приватизації земельної ділянки. Піднявши та вивчивши всі наявні документи, які перейшли їй у спадок та наявні в органах державної реєстрації прав, вона з`ясувала, що іншого співвласника ніколи не було та всі попередні власники, від яких почергово переходило право власності на частину домоволодіння, фактично були одноосібними власниками домоволодіння за вказаною адресою на всій земельній ділянці. Більше, ніж останні тридцять років, інших співвласників або користувачів будівель, які б були розташовані на спірній земельній ділянці, не було. Всі наявні на земельній ділянці побудови належали лише попереднім власникам 1/2 частини домоволодіння. Інших побудов за останні 30 років на земельній ділянці немає та не було, так само як і фактичних або юридичних потенційних співвласників - користувачів земельної ділянки. Державної реєстрації майнових прав у інших осіб на 1/2 частку в жодних реєстрах немає. Один із попередніх власників домоволодіння, яким був ОСОБА_5 , 09 вересня 1989 року придбав 1/2 домоволодіння про АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. При цьому в разі наявності дійсного співвласника домоволодіння, першочергове право на викуп мав би такий співвласник відповідно до положень статті 114 ЦК України 1963 року. Однак в нотаріальному договорі купівлі-продажу відомостей про пропозицію першочергового викупу співвласнику та отримання відмови від реалізації привілеєвого права немає, що також додатково свідчить про відсутність інших співвласників в домоволодінні та одноосібність права власності у попередніх власників на домоволодіння по АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1, який складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат, житловою площею 17,2 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, яка

складається із двох сіней, всього загальною площею 46,2 кв.м., гараж літ. С-1, вбиральня літ. Т-1, огорода №1, ворота №2, замощення І, як на цілу частку з припиненням права спільної часткової власності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 07.06.2019 року по справі відкрито провадження, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.07.2019 року витребувано від МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» правову та інвентаризаційну справу на житловий будинок АДРЕСА_1 .

23.07.2020 року до суду від МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» надійшла інвентарна справа на житловий будинок АДРЕСА_1 , правова справа на вказаний будинок відсутня.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 03.12.2019 року клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено.

18.12.2019 року до суду від Департаменту адміністративних послуг надійшла витребувала ухвалою суду інформація.

15.01.2020 року до суду від Головного управління ДПС у Донецькій області надійшла витребувала ухвалою суду інформація.

08.01.2020 року до суду від Другої маріупольської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа після смерті ОСОБА_6 .

27.01.2020р. представник відповідача Маріупольської міської ради Карацюба В.Л. до суду надав додаткові пояснення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала, пояснила, що у будинку АДРЕСА_1 мешкав її брат ОСОБА_4 зі своєю дружиною, яка десь у 1996-1997р.р. виписалась з будинку та зі своєю донькою поїхала до Канади та інтересу до цього будинку не має, так 2016р. вона надіслала лист до нотаріуса, що до спадщини інтересу не має. Її брат ОСОБА_4 мешкав сам з того часу, в маленькому будинку, інших ніяких осіб вона в будинку не бачила, вона до брата часто приїжджала, фінансово допомагала, поховала брата, тому вважає, що є належним спадкоємцем. Інша Ѕ частка будинку нікому не належала, оскільки він завжди був цілим, ніяких інших володільців не було, стоїть один будинок та маленькі прибудови, тому вона просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку, як на цілу частку з припиненням права спільної часткової власності.

Представник позивачки ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 успадкувала від свого померлого брата 1/2 частку

житлового будинку АДРЕСА_1 , а інша частина також була у користуванні брата. Наразі позивачка бажає реалізувати право відчуження належного їй майна, але не може, оскільки інша частина будинку не оформлена. Ймовірні спадкоємціОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , не отримують, кореспонденцію, не відомо чи живі, і взагалі вони вважають, що відношення до предмету цієї справи не мають. Маріупольська міська рада ніяким чином не порушує права позивачки, але будинок побудований на земельній ділянці, яка належить ММР. Просить визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Представник відповідача Маріупольської міської ради Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснив, що вірогідно, за давністю побудови спірного будинку правова справа не заводилася, справу просив розглянути на розсуд суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 1ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, передбачено статтею 364 ЦК України.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша-третя статті 364 ЦК України).

При виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено відокремлений об`єкт нерухомого майна, який за розміром відповідатиме розміру частки співвласника у праві власності.

У разі, якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відповідно ч. 2ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Приписами частини 3 статті 364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Куркчи Г.І. від 09.08.2017 року по спадковій справі №11/2017, ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого увійшло: житловий будинок літ.А-1, житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 46,2 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, гараж літ. С-1, вбиральня літ. Т-1, огорожа №1, ворота №2, замощення І. Спадщину ОСОБА_1 отримала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її брата ОСОБА_4 , якому вказане майно належало на підставі договору міни від 14 жовтня 1993 року за реєстровим№2-4709 (а.с. 8, 9, 15, 16).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167713466 від 23.05.2019р., на праві приватної власності 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Куркчи Г.І. від 09.08.2017р. (а.с.10-11).

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №7650 встановлено, що на підставі рішення народного суду 4ої ділянки Портовського району м. Маріуполя від 06.03.1947р. житловий будинок на спірній земельній ділянці був одним цілим та належав на праві власності ОСОБА_9 . Рішенням народного суду Приморського району м. Жданова від 03.11.1976р. затверджено акт часток будинку АДРЕСА_2 за ОСОБА_9 на 77/100 часток будинку та ОСОБА_10 на 23/100 часток будинку. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9 отримав ОСОБА_11 на 77/100 часток будинку, після смерті якого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.1979р. отримали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 і ОСОБА_14 . Згідно з рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів № 285/5 від 22.08.1979р. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 відмовлено у виділі частки домоволодіння в самостійне по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів № 28/8 від 23.01.1980р. ОСОБА_15 , доньці ОСОБА_10 відмовлено в прийнятті в експлуатацію самовільно побудованого будинку літ. Е та житлової прибудови, оскільки вони знаходяться в аварійному стані та побудовані з порушеннями. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину від 04.03.1980р. право власності на 23/100 часток спірного будинку після смерті ОСОБА_10 належить ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Згідно з рішенням народного суду Приморського району м. Жданова від 03.12.1980р. ОСОБА_17 на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.1979р. належить 77/100 домоволодіння, за ОСОБА_15 та ОСОБА_16 розподілена належна їм частина домоволодіння, 23/100 часток, за кожної по житловому будинку які визнані належними їм на праві власності. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.08.1989р. після смерті ОСОБА_16 , ОСОБА_18 набула право власності на 3/10 частки спірного домоволодіння. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.08.1989р. після смерті ОСОБА_15 , ОСОБА_19 набула право власності на 2/10 частки спірного домоволодіння.

В інвентаризаційній справі №7650 відсутній договір купівлі-продажу Ѕ частини спірного будинку від 22.12.1989р. р.р.1-4968 укладений між ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , однак про це міститься запис з позначенням реєстрового номеру, замовлення№ 8522 про видачу довідки характеристики для продажу будинку ОСОБА_17 від 03.11.1989р. та в новому технічному плані буд. АДРЕСА_1 від 13.10.1993р. зазначено двох власників Ѕ часток ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 09 вересня 1989 року, ОСОБА_5 придбав 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (а.с. 13, 14).

Відповідно до договору міни від 14 жовтня 1993 року за реєстровим№2-4709, ОСОБА_5 обміняв належну йому 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 (а.с. 12).

Як вбачається з інвентаризаційної справи №7650 та останнього технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 від 13.06.2017р., на експлікації плану земельної ділянки наявні лише будинок та прибудови, які належать ОСОБА_1 , а будинок і прибудови на іншу Ѕ частину домоволодіння взагалі відсутні (а.с. 17-19).

Відповідно до спадкової справи № 403 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , після її смерті до нотаріуса за прийняттям спадщини звернулися ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на спадкове майно, а саме на жилий будинок АДРЕСА_3 (а.с. 79-93).

Згідно з довідкою №69 від 23 липня 2018 року, виданою головою та секретарем КСН «Селище Слободка-Гавань», власником наявного одноповерхового житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 0,0725 га за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Попередній власник - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав у зазначеному будинку з 1990 року. Дані про інших співвласників будинку АДРЕСА_1 у КСН відсутні. Всі наявні будівлі та комунікації, розташовані на земельній ділянці площею 0,0725 га, експлуатувались особисто ОСОБА_4 з 1990 року без порушень та скарг з боку сусідів та постачальників відповідних послуг (а.с. 23).

Таким чином, з урахуванням того, що на території домоволодіння АДРЕСА_1 , відсутня Ѕ частина будинку, яка належала ОСОБА_6 , після смерті якої, частина даного будинку до складу спадщини не входила, як будівля відсутня та відсутній фундамент, а земельна ділянка належитьМаріупольській міській раді, суд приходить до висновку, що визнання за ОСОБА_1 право власності на належну їй на праві власності 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1, який складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат, житловою площею 17,2 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, яка складається із двох сіней, всього загальною площею 46,2 кв.м., гараж літ. С-1, вбиральня літ. Т-1, огорода №1, ворота №2, замощення І, як на цілу частку з припиненням права спільної часткової власності, не порушить прав інших осіб, не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 130, 223, 263-265, 279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимогиОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку

житлового будинку АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. А-1, який складається з коридору, кухні, двох житлових кімнат, житловою площею 17,2 кв.м., нежитлова прибудова літ. А1-1, яка

складається із двох сіней, всього загальною площею 46,2 кв.м., гараж літ. С-1, вбиральня літ. Т-1, огорода №1, ворота №2, замощення І, як на цілу частку з припиненням права спільної часткової власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Дата складання повного рішення суду - 01.12.2020р.

Суддя Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4

Відповідач - Маріупольська міська рада, , пр. Миру, буд. 70, м.Маріуполь, 87500