Справа № 128/2722/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2020 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Саєнко О.Б., при секретарі Іоновій К.В., без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

УСТАНОВИВ:

07.10.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулося АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги умотивовано тим, що відповідач звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18.05.2010 року.

Вказує, при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Зазначає, що на підставі договору про надання банківських послуг банком відкрито відповідачу картковий рахунок із встановленим на нього кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 4 000 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 15.09.2020 склалася заборгованість в загальній сумі 10 833,76 гривень із яких: 1 592, 71 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 141, 05 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 100 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач просив стягнути з відповідача.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, а саме суму кредиту, без відсотків нарахованих банком.

Тому суд з урахуванням поданих сторонами письмових заяв, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Вивчивши позов, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований та такий, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 18.05.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, згідно якої виявила бажання отримати кредитну картку «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом в сумі 500 грн. (а. с. 14).

Підписавши анкету-заяву відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором станом на 15.09.2020 у відповідача склалася заборгованість в загальній сумі 10 833,76 гривень із яких: 1 592, 71 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 141, 05 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 100 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а. с. 6-11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи із вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18.05.2010, відповідно до якої їй було видано кредитну картку із встановленим на неї кредитним лімітом, розмір якого було збільшено банком до 4000 грн. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.05.2010 в загальній сумі 10 833,76 гривень із яких: 1 592, 71 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 141, 05 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 100 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, позивач на підтвердження позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.05.2010 року, укладеним між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 15.09.2020 року (а.с. 6-11); виписку за картковим рахунком ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 18.09.2020 року (а.с.50-57); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н)(а.с. 12); довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н (а.с. 13); анкету-заяву від 18.05.2010 року (а.с.15); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ( а.с.15); Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 16-39); а також копію паспорта відповідача та документи, що підтверджують процесуальний статус банку та його представника (а.с. 41-49).

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитом в сумі 1 592,71 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 15.09.2020 залишок заборгованості за тілом кредиту становить 1 592,72 грн.; залишок заборгованості за відсотками за користування кредитом становить 9 141, 05 грн.; 100 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.6-11).

Доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 18.05.2010 , укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 15.09.2020 , не може бути підтвердженням існування заборгованості, оскільки цей розрахунок не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Відповідно до підпункту 14 пункту 1 цього Положення первинним є документ, що містить відомості про операцію.

Пунктом 6 Положення встановлено, що саме банк зобов`язаний забезпечити: 1) документування всіх операцій, що здійснюються його відокремленими підрозділами (складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку); 2) своєчасне, повне та достовірне відображення в регістрах бухгалтерського обліку всіх операцій, які здійснюють його відокремлені підрозділи; 3) дотримання відокремленими підрозділами вимог облікової політики банку; 4) виконання відокремленими підрозділами потрібних процедур внутрішнього контролю; 5) формування та зберігання відокремленими підрозділами первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, звітів відповідно до вимог законодавства України; 6) формування звітності в розрізі відокремлених підрозділів; 7) надання інформації в розрізі відокремлених підрозділів банку зовнішнім користувачам (Національному банку України, органам статистики та іншим органам відповідно до вимог законодавства України).

Згідно з пунктами 43, 44 Положення первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

При цьому первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Положення).

Відповідно до пункту 52 Положення первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.

Крім того доданий розрахунок не містить посади, прізвища та підпису посадової особи банку, яка здійснила цей розрахунок, а тому цей розрахунок не є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором.

Із наданої позивачем до позовної заяви виписки по карткових рахунках ОСОБА_1 , за договором № б/н станом на 18.09.2020 вбачається, що позивач періодично здійснював автоматичне списання нарахованих відсотків, в результаті чого збільшував заборгованість відповідача за тілом кредиту; при цьому відсотки позивачем спочатку нараховувались у погодженому сторонами на час укладення договору розмірі - 2,5% на місяць, а починаючи з 27.11.2013 з даної виписки не можливо установити у якому розмірі нараховувались відсотки, оскільки дані відомості вказана виписка не містить, при цьому згода збільшення нарахування відсотків у підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутня.

Крім того зазначена виписка по карткових рахунках містить інформацію по кількох картках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 і з виписки не вбачається, яка саме картка є кредитною карткою, за якою позивач нарахував заявлену до стягнення заборгованість. До того ж ця виписка не містить посади, прізвища та підпису посадової особи банку, яка виготовила таку виписку (а. с. 50-57).

Надані позивачем до позовної заяви довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , (договір б/н) та довідка про видані ОСОБА_1 , на підставі кредитного договору № б/н кредитні картки не є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних карток, а також зміни розміру встановленого на картковий рахунок кредитного ліміту, оскільки ці довідки не містять обов`язкових реквізитів такого документу (вихідного номеру та дати; посади, прізвища та підпису посадової особи банку, яка видала ці довідки). Крім того у цих довідках відсутнє посилання на анкету-заяву, підписану відповідачем 18.05.2010 року, а зазначено лише, що вони стосуються укладеного із ОСОБА_1 , договору № б/н (без зазначення дати договору), у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що ці довідки стосуються саме кредитного договору, за яким позивач просить стягнути заборгованість з відповідача.

У наданому позивачу витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» міститься підпис, проте прізвище особи, яка поставила цей підпис, не зазначено, що позбавляє суд можливості встановити, що такий витяг підписаний саме відповідачем.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не довів суду наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту - 1 592,72 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9 141, 05 грн.; 100 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку він просив стягнути з відповідача.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

З огляду на викладене, незважаючи на часткове визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК , Суд-

УХВАЛИВ :

У задоволені позову Акціонерного банку комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 30.11.2020.

Суддя: О.Б. Саєнко