Ухвала

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 523/2927/18

провадження № 61-13820св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до повноліття сина, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я батька та матері дитини, матеріальне становище платника аліментів, визнання відповідачем позовних вимог в розмірі 4 000 грн., та врахувавши те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину дорівнює розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходив з того, що розмір аліментів на утримання дитини, який підлягав стягненню з відповідача, мав становити 5 000 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року змінено в частині розміру аліментів.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9 000 грн. щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перевіряючи факт неспроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі, судом не встановлено втрату відповідачем працездатності, що могло завадити працевлаштування для отримання доходу та утримання дитини, та перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб. Матеріалами справи доведено, що розміром аліментів, який сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини сторін є сума 9 000 грн щомісячно.

У липні 2019 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 31 914,39 грн щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, заявник та її представник просять передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно приписів частини четвертої статті 403 ЦПК України, для встановлення судами однакової практики визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у разі, якщо відповідач отримує за кордоном заробітну плату, а 25 % від середнього доходу моряка значно перевищує десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Клопотання мотивовано тим, що визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з моряків - громадяни України, які працевлаштовані за кордоном, порядок збирання та оцінка доказів самого факту працевлаштуванню за кордоном, розміру заробітної плати за відсутності декларування в Україні таких доходів моряком, що впливає на встановлення судом розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Правову проблему створює необхідність визначення розміру аліментів у твердій сумі, або у частині від доходу при стягненні її з моряка, який працевлаштований за кордоном.

У серпні 2019 року ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_5 , в якому просив відмовити в задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Відзив мотивований тим, що касаційна скарга безпідставна. В даній справі не вбачається виключної правової проблеми.

Приписами частини п`ятої статті 403 ЦПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Тлумаченні змісту частини п`ятої статті 403 ЦПК України свідчить, що клопотання має містити обґрунтування необхідності про передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Аналіз змісту клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та матеріалів справи свідчить про відсутність виключної правової проблеми у цій справі. Особою, яка звернулася із клопотаннями, не наведено у чому саме полягає виключна правова проблема, та яким чином передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду сприятиме розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Також не надано обґрунтування наявності різної правозастосовної практики у цій категорії спорів.

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників. Кількісний показник означає, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.

З точки зору якісного критерію про виключність правової проблеми можуть свідчити наступні обставини: з касаційної скарги вбачається, що судами були допущені істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; судами була допущена явна й груба помилка у застосуванні норм процесуального права, в тому числі свавільне розпорядження повноваженнями, й перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення її повторення у подальшій судовій діяльності; норми матеріального чи процесуального права були застосовані судами першої чи апеляційної інстанцій таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними та публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права.

При цьому справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.

У клопотанні відсутнє обґрунтування кількісного та якісного показників, які б свідчили про наявність виключної проблеми та необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Керуючись статями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітнього сина, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 червня 2019 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук