Єдиний унікальний номер: 378/1571/19
Провадження № 2/378/35/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2020 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Мельник Н.Д.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василиської сільської ради Ставищенського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 , з посиланням на те, що як видно із погосподарських книг Василиської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 - 1995 роки та довідки Василиської сільської ради, житловий будинок АДРЕСА_1 , 1967 року побудови, належав до майна колгоспного двору. Головою колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року була ОСОБА_2 , а членами: її співжитель ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , та син ОСОБА_5 . Син спадкодавці ОСОБА_6 вибув з двору в 1983 року на навчання в місто Київ і остаточно в січні 1986 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , спадщину після його смерті прийняв постійно проживаючи разом із спадкодавцем на день смерті, його син ОСОБА_5 , який своїх прав не оформив. ОСОБА_2 в шлюбі з ОСОБА_3 не перебувала і належала до 4 черги спадкоємців. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла його мати ОСОБА_2 , в тому числі і в частині спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 , яку спадкодавець прийняв, проте не оформив своїх прав. ОСОБА_2 оформила свої спадкові права, отримавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. До спадкового майна ОСОБА_5 належало право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку як частку, в майні колгоспного двору та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на 1/4 частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, а всього на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , спадщину після смерті в силу ч. 3 статті 1268 ЦК України прийняла його мати ОСОБА_2 , яка постійно до дня смерті проживала із спадкодавцем. Оскільки він був інвалідом з дитинства, спадкового майна не мав, спадкова справа після його смерті не заведена. ОСОБА_4 належало право власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку, як частку в майні колгоспного двору. 15.10.2015 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй (позивачу). ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , спадщину після її смерті прийняла та оформила частину своїх прав, отримавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину вона (позивач), її сестра. До спадкового майна померлої належали: право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 як частку в майні колгоспного двору та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5 на 1/2 частину вказаного житлового будинку, та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_4 на 1/4 частину вказаного житлового будинку, тобто вказаний житловий будинок в цілому. 12.11.2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлої та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Василиська сільська рада свідоцтва про право власності на ім`я померлої не видала, що позбавляє можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі.

Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 сестри ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 кв. метри, житловою площею 42,6 кв. метри, вартістю 200982 гривні.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, у позовній заяві та окремій заяві до суду просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Василиської сільської ради Ставищенського району Київської області в підготовче судове засідання не прибув, до суду із даної сільської ради надійшов лист про розгляд справи без участі її представника, позовні вимоги сільська рада визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що як видно із погосподарських книг Василиської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 - 1995 роки (а.с. 8-13) та довідки Василиської сільської ради (а.с. 26), житловий будинок АДРЕСА_1 , належав до майна колгоспного двору. Головою колгоспного двору на час його припинення 15 квітня 1991 року була ОСОБА_2 , а членами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на житловий будинок, як майно колгоспного двору в рівних частках. Син спадкодавці ОСОБА_6 вибув з двору в 1983 року на навчання в місто Київ і остаточно в січні 1986 року, що підтверджується записом в по господарській книзі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , спадщину після його смерті прийняв постійно проживаючи разом із спадкодавцем на день смерті, його син ОСОБА_5 (а.с. 57-59).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , спадщину після його смерті прийняла його мати ОСОБА_2 , в тому числі і в частині спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 , яку спадкодавець прийняв, проте не оформив своїх прав (а.с. 60-65).

До спадкового майна ОСОБА_5 належало право власності на ј частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 на ј частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, а всього на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 20). Спадщину після смерті в силу ч. 3 статті 1268 ЦК України прийняла його мати ОСОБА_2 , яка постійно до дня смерті проживала із спадкодавцем. Оскільки він був інвалідом з дитинства, спадкового майна не мав, спадкова справа після його смерті не заведена. До спадкового майна ОСОБА_4 належало право власності на ј частину вказаного житлового будинку, як частку в майні колгоспного двору.

15.10.2015 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці, своїй сестрі, ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Василиської сільської ради Ставищенського району Київської області Чернишук Т.С., за реєстром №13 (а.с. 48).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , спадщину після її смерті прийняла позивач та оформила частину своїх прав, отримавши в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину (а.с. 45-56).

До спадкового майна померлої належали: право власності на ј частину житлового будинку АДРЕСА_1 як частку в майні колгоспного двору та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5 на 1/2 частину вказаного житлового будинку, та право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_4 на ј частину вказаного житлового будинку, тобто вказаний житловий будинок в цілому.

12.11.2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлої та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а.с. 25).

Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» 1969 року побудови з прибудовами літер «а» та літер «а1», тамбуром літер «а2», ґанком літер «а3», загальною площею 75,2 м2, житловою площею 42,6 м2, господарські споруди: погріб з шийкою літер «Б/пг», сарай літер «В-1», сарай літер «Г-1», колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3. Інвентаризаційна вартість будинку 200982 гривень (а.с. 32-34).

Земельна ділянка біля будинку не приватизована, що підтверджується довідкою органу місцевого самоврядування (а.с. 28).

Реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 до 01.01.2013 року не проводилася, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 31). В реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо будинку відсутня, що підтверджується інформацією з реєстру.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Як видно з частини 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію оречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

За ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що ОСОБА_2 за життя успадкувала право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а тому це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, а відповідач отримала право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок, а відтак позовні вимоги слід задовольнити.

Понесені по справі судові витрати позивач просить покласти на неї.

Керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.). ст. ст. 15, 182, 392, 1218, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV, ст. ст. 4, 10, 12, 81, 141, 200, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 сестри ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 75,2 м2, житловою площею 42,6 м2, вартістю 200982 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р. В. Гуртовенко