КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 365/641/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Хижний Р.В.

01 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 19 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та просив витребувати у відповідача належне йому на праві власності майно, а саме: станок шиномонтажний «Colibri BL 512», станок балансувальний SBM 130, компресор Vp-150 л.

Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрат підкатний, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрут 1/2" 513 N/M, пневмошироховальну машину 22000 об/хв. та передати позивачу.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 19 березня 2020 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 станок шиномонтажний «Colibri BL 512», станок балансувальний SBM 130, компресор Vp-150 л Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрат підкатний, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрут 1/2» 513 N/M, пневмошироховальну машину 22000 об/хв. та передано їх власнику ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд безпідставно допустив до участі у справі представника позивача без наданих повноважень, задовольнив клопотання останнього про виклик свідків та не вислухав думку відповідача стосовно даного питання. Звертає увагу на те, що позивачем не передавалося у дострокове користування спірне майно та відсутні докази на підтвердження перебування останнього у власності позивача.

Вказує, що син ОСОБА_1 за власні кошти купив відповідне обладнання, на яке є документи та використовував його для здійснення підприємницької діяльності.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10205/2020
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції правомірно застосовані норми матеріального та процесуального права та винесене по суті спору справедливе та законне рішення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 доведено належність йому на праві власності станка шиномонтажного «Colibri BL 512», станка балансувального SBM 130, компресора Vp-150 л Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрата підкатного, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрута Ѕ" 513 N/M, пневмошироховальної машини 22000 об/хв.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 17 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 , ТОВ «Автомеханіка» виписано рахунок-фактуру № Сч-002338/96 на придбання станка шиномонтажного «Colibri BL 512», станка балансувального SBM 130, компресора Vp-150 л. Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрата підкатного, 3 т., швидкій підйом; пневмогайкокрута Ѕ" 513 N/M, пневмошироховальної машини 22000 об/хв., на загальну суму з ПДВ - 51 049,61 грн. Рахунок мав бути оплачений до 20 серпня 2012 року (а. с. 6).

ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 (а. с. 10), де вказані прилади знаходяться.

ОСОБА_2 зазначив, що вищеказане обладнання перебуває у приміщенні, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 та використовувалось ОСОБА_5 (сином відповідача) для здійснення підприємницької діяльності. У 2019 році ОСОБА_5 помер. Відповідач відмовилась повернути позивачу належні йому речі.

26.09.2019 позивачем направлено на адресу відповідача претензію-вимогу про повернення майна від чужого незаконного володіння, в якій позивач просив надати йому можливість у визначений позивачем строк вивезти з території домоволодіння відповідача наступне обладнання: станок шиномонтажний «Colibri BL 512», станок балансувальний SBM 130, компресор Vp-150 л. Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрат підкатний, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрут Ѕ" 513 N/M, пневмошироховальну машину 22000 об/хв. (а. с. 7).

ОСОБА_1 відмовлено позивачу у його претензії щодо витребування майна (а. с. 28).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Таким чином подаючи відповідний позов позивач повинен довести суду, на підставі належних та допустимих доказів, факт того, що спірні прилади належать йому на праві власності, а відповідач безпідставно їх утримує.

Встановлено, що 17 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 , ТОВ «Автомеханіка» виписано рахунок-фактуру № Сч-002338/96 на придбання станка шиномонтажного «Colibri BL 512», станка балансувального SBM 130, компресора Vp-150 л Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрата підкатного, 3 т., швидкій підйом; пневмогайкокрута Ѕ" 513 N/M, пневмошироховальної машини 22000 об/хв., на загальну суму з ПДВ - 51049,61 грн. (а. с. 6).

У суді першої інстанції були допитані свідки, так ОСОБА_1 показала, що її сином ОСОБА_5 на території домоволодіння відповідача було відкрито СТО. Обладнання для СТО придбавалось її сином за особисті кошти, жодного обладнання для СТО відповідач ОСОБА_2 не надавав. ОСОБА_2 лише надав її сину послуги з транспортування обладнання до СТО. Після смерті її сина, вона успадкувала обладнання, що було на СТО.

Свідок ОСОБА_6 показала, що є двоюрідною сестрою позивача. Позивач ОСОБА_2 позичав у неї 200 Євро та 6000,00 грн. Вказані кошти він використав на придбання обладнання для СТО ОСОБА_5 . Свідок була присутня при розмові щодо придбання обладнання. ОСОБА_5 мав приміщення під СТО, але не мав необхідного обладнання. ОСОБА_2 погодився придбати обладнання та передати його в тимчасове користування ОСОБА_5 . Також в її присутності ОСОБА_5 дякував позивачу за надане обладнання. Свідок бачила, як позивач ОСОБА_2 привозив придбане обладнання до свого місця проживання.

Свідок ОСОБА_7 показав, що працював автослюсарем на СТО ОСОБА_5 . Від ОСОБА_5 йому відомо, що обладнання на СТО належить ОСОБА_2 . Також від відповідача ОСОБА_1 йому відомо, що ОСОБА_2 звертався до неї щодо повернення обладнання.

Свідок ОСОБА_8 показав, що від ОСОБА_5 йому відомо, що обладнання для СТО було завезене кумом ОСОБА_5 . Свідок бачив у гаражі ОСОБА_5 гідропідйомники та станки. Який саме кум привіз обладнання та за чиї кошти воно було придбане свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_9 показав, що користувався послугами СТО ОСОБА_5 , а саме проводив там ремонт свого автомобіля. Бачив в приміщенні СТО гідропідйомник та шиномонтажне обладнання. Про те, хто придбавав вказане обладнання для СТО йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 показав, що був знайомий з ОСОБА_5 , останній мав СТО та займався ремонтом автомобілів. Свідок також бачив, як на СТО працював позивач ОСОБА_2 ОСОБА_5 говорив свідку, що обладнання на СТО належить йому. Зі слів інших осіб, свідку відомо, що обладнання для СТО придбавалось спільно ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_11 показала, що була присутня при розмові ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо придбання обладнання для СТО. За домовленістю ОСОБА_2 мав придбати обладнання та завезти його на СТО. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_12 дійсно привозив обладнання на СТО. Яке саме обладнання та за чиї кошти воно придбавалось свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_13 показав, що навесні чи влітку 2012 року ОСОБА_2 пропонував обладнати у свідка на подвір`ї шиномонтаж, проте свідок відмовився. Пізніше свідок дізнався, що ОСОБА_2 придбав обладнання для шиномонтажу та поставив його на СТО ОСОБА_5 . Свідок виконував певні роботи зі зварювання при монтажі обладнання на СТО. Свідок був присутній при розмові ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо розміщення обладнання в приміщенні СТО. Свідок не знає назв тих станків, але точно пам`ятає, що це був розборочний та балансувальний станки. Коли саме та за які кошти ОСОБА_2 придбавав станки свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_14 показала, що є колишньою дружиною ОСОБА_5 , ще за його життя вони розлучились. Облаштування СТО та придбання обладнання ОСОБА_5 здійснював за власні кошти. Коли саме було придбано обладнання свідок не пам`ятає. Розрахункових документів на обладнання свідок не бачила. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проводили разом дозвілля, зокрема вживали спиртне. Про їх ділові стосунки їй нічого не відомо.

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 показали, що з приводу обставин викладених у позові та відзиві їм нічого не відомо.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

На підставі викладеного, враховуючи усю сукупність доказів наведених вище, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачем факту того, що ОСОБА_2 належить майно, а саме: станок шиномонтажний «Colibri BL 512», станок балансувальний SBM 130, компресор Vp-150 л Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрат підкатний, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрут 1/2" 513 N/M, пневмошироховальну машину 22000 об/хв. та передати позивачу, а ОСОБА_1 , будучи власникомдомоволодіння, що розташоване в АДРЕСА_1 , де знаходиться майно не повертає останнє позивачу.

Колегія суддів вважає належним та допустимим доказом у даній справі рахунок-фактуру № Сч-002338/96 від 17 серпня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначення в рахунку-фактурі платником іншої особи, а не позивача не може бути підставою для скасування рішення. Дійсно встановлено, що ПІБ платника написано « ОСОБА_2 », що містить неточності в написанні, однак останні не свідчать, що оплата не була здійснена позивачем, враховуючи посаду особи, яка його складала, а недійсність вказаного документу відповідачем не доведена.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів на підтвердження відповідно до вимог чинного законодавства придбання вищевказаного майна відповідачем та належності їй останнього на праві власності.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції здійснювалося дослідження документів (інструкцій з експлуатації) наявних у позивача щодо майна, яке просить витребувати позивач та встановлено їх відсутність стосовно майна, крім станку шиномонтажного «Colibri BL 512», однак вказаний документ не підтверджує права власності.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктами 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 передбачено, що, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Враховуючи вищевикладене та те, що у відповідача перебуває майно, а саме: станок шиномонтажний «Colibri BL 512», станок балансувальний SBM 130, компресор Vp-150 л Р-10 бар, 365 л/хв. (380V), домкрат підкатний, 3 т. швидкий підйом, пневмогайкокрут 1/2" 513 N/M, пневмошироховальну машину 22000 об/хв., яке належить позивачу, а тому воно підлягає поверненню його власнику.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова