Справа № 234/9791/20
Провадження № 2/234/2846/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Бакуменко А.В., за участю секретаря судового засідання Кісточки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданню у м. Краматорську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, -

Обставини справи

03.07.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2016 року відбулась реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» шляхом його злиття, як наслідок позивача переведено до Виробничого підрозділу «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».15.03.2017 року в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 384-11 від 15.03.2017 «Про встановлення простою».28.04.2017 року першим заступником начальника регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» Носулько О.О. видано наказ № 645-113-1 від 28.04.2017 року «Про деякі питання діяльності РФ «Донецька залізниця», яким передбачено скорочення штату та вивільнення працівників відповідно до вимог чинного законодавства. 11.05.2017 року позивачу видано повідомлення про ліквідацію та виведення зі штатного розпису посади з підписами всіх членів комісії та про його особисте ознайомлення. 10.07.2017 структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» видано наказ № 5705/ДН-ОС про звільнення позивачки з 17.07.2017 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, з яким її ознайомлено особисто, у якому зазначено про виплату компенсації за 23 дні відпустки та одноразової грошової допомоги у розмірі 1 середньомісячного заробітку. У день звільнення відповідач повний розрахунок не провів, як наслідок утворилась не погашена заборгованість із заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. У зв`язку із чим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі, яка утворилась з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 20842,72 грн з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів, а також стягнути компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4934,76 грн, без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та відкрито провадження у справі.

28.08.2020 року до суду від відповідача АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, АТ «Українська залізниця» просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі виходячи із наступного. З 16.03.2017 року, у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства» Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заході із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства» Українська залізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операції є первинні документи. Так, відповідно до відомості на виплату грошей № 13 за березень 2017 року позивач в касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» акціонерного товариства» Українська залізниця» отримала нарахований за першу половину березня 2017 року аванс в сумі 1604,00 грн. Іншої заборгованості з заробітної плати перед позивачем у відповідача немає. У зв`язку із тим, що нарахування заробітної плати зі другу половину березня липень 2017 року не здійснювалося через відсутність первинних документів. За таких підстав відповідач не визнає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період березень- липень 2017 року. Відповідач зазначає про те, що надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк, т.я. 17.03.2017 року адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Донецьк вул. Артема, 68) була захоплена невідомими особами так званої «ДНР». Таким чином відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Крім того, згідно з Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року встановлено, що порушення норм трудового законодавста стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» виникли через форс-мажорні обставини. І на цій підставі АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. Що стосується позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходів зазначена вимога відповідачем не визнається через відсутність заборгованості з заробітної плати. Просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в наданому суду відзиві просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ

Так з копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що останню, відповідно до наказу № 189/ос від 11.08.2014 року було прийнято на роботу 15.08.2014 року до Державного підприємства «Донецька залізниця» Вагонне депо Волноваха на посаду оглядача вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Ясинувата позакласна. В подальшому у зв`язку із тим, що 11.07.2016 року відбулася реорганізація структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» позивачку було переведено до Виробничого підрозділу «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця».

10.05.2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про ліквідацією та виведенню зі штатного розпису посади, яку вона займає у виробничому підрозділі «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

17.07.2017 року позивача відповідно до наказу № 5705/ДН-ос від 10.07.2017 року було звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпТ України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Строки виплати заробітної плати передбачені ст.115 КЗпП України, зокрема заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Навіть при недоведеності факту припинення трудових відносин з позивачем виплата заробітної плати останньому повинна відбуватися у строки, передбачені ст.115 КЗпП України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

З розрахунку заробітної плати, вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року - працювала 14 днів, 9 днів перебувала у простої, в квітні 2017 року - 23 дні перебувала у простої, в травні 2017 року - 16 днів перебувала у простої,7 днів знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати, в червні 2017 року - 8 днів перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, 15 днів перебувала у простої, в липні 2017 року - 12 днів перебувала у відпустці.

З розрахунків заробітної плати видно, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 5227,52 грн, сума до виплати 4156,84 грн, квітень 2017 року нараховано 2302,15 грн, до виплати 1830,63, травень 2017 року нараховано 1594,87 грн, до виплати 1268,21 за червень 2017 року нараховано - 1598,71 грн, до виплати 1271,28 грн, за липень 2017 року нараховано - 10119,47, включаючи компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу до виплати 8026,31 грн.

Відповідно до довідки про доходи № 1181/2 від 21.08.2020 року, наданої відповідачем, нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2017 року склало 2017,13 грн, до видачі з урахуванням утримання податків сума до видачі склала 1604,00.

З наданих до відзиву на позовну заяву копії відомості на виплату грошей № 13, зазначена в довідці сума, а саме 1604,00 була отримана ОСОБА_1 19.07.2017 року.

Як зазначив відповідач АТ «Українська залізниця» з 16.03.2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно рішення РНБО від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.

У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця», розташованих зокрема у м.Донецьк, у відповідача з 17.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), комп`ютерних баз даних, втрачено контроль над господарською діяльністю, що унеможливлює нарахування заробітної плати за інші періоди (друга половина березня липень 2017 року), оскільтки у відповідача відсутні первинні документи.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-IV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 зазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Таким чином, суд вважає, доводи відповідача про відсутність первинної документації, яка унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилається представник відповідача не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

Розглядаючи доводи відповідача щодо надання позивачем неналежних доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивачка ОСОБА_1 належним чином надала докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця» за період з березня по липень 2017 року, відповідач не спростував надані ним докази про заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів, які б спростовували зазначену заборгованість, не оспорюється факт перебування з позивачем у трудових відносинах та звільнення його саме 17.07.2017.

Розрахунки заробітної плати (табуляграми) за березень, квітень - липень 2017 року надані позивачем узгоджуються з наказом в.о. начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_2 від 10.07.2017 року № 5705/ДН-ос, про припинення трудового договору. Саме в цьому наказі, який виданий структурним підрозділом відповідача зазначена конкретна кількість днів невикористаної відпустки, а саме, 23 днів, на компенсацію яких має право позивач та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, в кожній табуляграмі наявний табельний номер позивача 11648, який співпадає з номером зазначеним у наказі, наявна оплата простоїв (код 340..

Тому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на неналежність доказів позивача.

Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували відомості щодо нарахованої позивачу заробітної плати за квітень - липень 2017 року у розмірі 20842,72 грн, та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням її термінів у розмірі 4934,76 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду документів ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі, у відзиву на позовну заяву визнає той факт, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, що такий буде проведено при наявній можливості забезпечення безпечного та безперешкодного доступу уповноважених осіб до документів, які залишилися у виробничих підрозділах на окупованій території України, суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Посилаючись у відзиву на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум заробітної плати не наводить.

Таким чином суд погоджується з розрахунками наданими позивачем, а саме заборгованість по заробітній платі за березень -липень 2017 року, які представником відповідача не спростовані, суду не надані докази, що ці відомості є недостовірними, а отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року в розмірі 20842,72- підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «;Про індексацію грошових доходів населення», «;Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ї виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23.04.1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Суд вважає за можливе прийняти наданий позивачем розрахунок та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 4934,76 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету.

168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі позову позивача звільнено від сплати судового збору. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 265ЦПК України, ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року в сумі 20842,72 (двадцять тисяч вісімсот сорок дві грн. 72 коп.) з утриманням із цієї суми передбачених законом податків інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ідентифікаційний код 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Макіївка Донецької області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсацію за втрату частини заробітної плати у розмірі 4934,76 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири грн. 76 коп.) без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 копійок.

Рішення в частині стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Краматорського міського суду А. В. Бакуменко