Ухвала

Іменем України

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 755/7439/20

провадження № 61-15941ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє адвокат Якубенко Олег Михайлович, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року

та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фагор», Приватне акціонерне товариство «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій», про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фагор»), Приватне акціонерне товариство «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» (далі - ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій»), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заява мотивована тим, що 20 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»)

та ОСОБА_1 укладений договір про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого останньому встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 23 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 100 368,32 грн.

Наприкінці 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» набуло право вимоги щодо кредитного договору від 20 жовтня

2014 року.

У січні 2020 року ОСОБА_1 надійшов лист від ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», в якому повідомлялось про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 184 грн, у решті частина заборгованості буде списана.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатив запропоновану ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» суму заборгованості та отримав довідку про погашення кредиту. Проте, відомості з ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» про наявність заборгованості у заявника перед ПАТ «Банк Михайлівський» не виключені.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме - відсутності у нього заборгованості за договором з ПАТ «Банк Михайлівський» про надання та використання платіжної картки від 20 жовтня 2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що зміст поданої зави про встановлення факту, що має юридичне значення, свідчить про наявність спору про право, який виник між заявником та заінтересованими особами, тому спір підлягає вирішенню за правилами позовного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Якубенко О. М., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Також до касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року ОСОБА_1 вручено не було,

з повним текстом постанови апеляційного суду ознайомився у Єдиному державному реєстрі судових рішень 10 жовтня 2020 року.

Відповідно до частин другої, третьої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, наявні підстави для його поновлення.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Суди встановили, що 20 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський»

та ОСОБА_1 укладений договір про надання та використання платіжної картки, відповідно до умов якого останньому встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 23 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 100 368,32 грн.

Наприкінці 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» набуло право вимоги щодо кредитного договору від 20 жовтня

2014 року.

У січні 2020 року ОСОБА_1 надійшов лист від ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», в якому повідомлялось про сплату заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 184 грн, у решті частина заборгованості буде списана.

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 сплатив запропоновану ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» суму заборгованості та отримав довідку про погашення кредиту. Проте, відомості з ПрАТ «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій» про наявність заборгованості у заявника перед ПАТ «Банк Михайлівський» не виключені.

Відповідно до інформації з ЄДРСР, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 січня 2020 року

у справі № 910/11298/16 за позовом ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), Національний банк України (далі - НБУ), ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемності правочину, відновлення становища, яке існувало

до порушення права, касаційну скаргу ФГВФО задоволено частково.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 03 грудня

2019 року та рішення Господарського суду міста Києва від 24 травня

2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме

провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ в порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Судами встановлено, що підстави набуття ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» права вимоги за кредитними договорами згідно з договору факторингу

від 20 травня 2016 року оскаржується ПАТ «Банк Михайлівський»

в судовому порядку, що безумовно свідчить про наявність у даній справі спору про право.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції,

з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, яка пов`язана

із спором про право (наявність заборгованості за кредитним договором), суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви,

з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якубенко Олег Михайлович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якубенко Олег Михайлович, строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року

та постанови Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство

з обмеженою відповідальністю «Фагор», Приватне акціонерне товариство «Перше Всеукраїнське бюро кредитних історій», про встановлення факту,

що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якубенко Олег Михайлович, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 29 травня

2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 вересня

2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко