ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 760/4140/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Волинській області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу керівника обласної прокуратури Волинської області Тимчука Віктора Володимировича,

на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва, постановлену 7 вересня 2020 року у приміщенні суду під головуванням судді Букіної О.М.,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі МЮУ, ГТУЮ у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду, оскільки відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, керівник прокуратури Волинської області подав апеляційну скаргу, та вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішити питання щодо розподілу судового збору.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не звернув увагу на те, що прокуратура Волинської області зверталася до МЮУ з листом ще у червні 2019 року, проте останніми не вжито заходів реагування спрямованих на стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких органом державної влади не здійснюється захист своїх інтересів.

Вважає, що підтримка прокурором інтересів держави не порушує справедливого балансу. Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі 910/11919/17.

Окрім цього, відкриваючи провадження, суд першої інстанції підтвердив право прокурора виступати в якості позивача в інтересах держави.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства юстиції України Гришина Н.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вважає, що підстави для звернення прокурора в інтересах держави відсутні, оскільки правом подачі позову в такому випадку наділений вищестоящий орган виконавчої влади, а саме КМУ. Функції захисту, про які йде мова у поданому позові про відшкодування шкоди належить в першу чергу КМУ і такий захист може бути здійснено не обов`язково у судовому порядку.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Київської міської прокуратури Кузьміна К.Г. підтримала доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник Міністерства юстиції України - Гришина Н.В. та ОСОБА_1 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Від голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Волинській області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Вважав відсутніми підстави для звернення прокурора до суд в інтересах держави.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 вказаної статті Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з ч. 7 ст. 24 Закону України "Про прокуратуру" повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством.

Так як «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, заступник прокурора Волинської області звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави, так як спір стосується інтересів держави.

Згідно ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором в суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Прокурором подано позов в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

В матеріалах справи міститься лист, адресований Міністерству юстиції України від 27.06.2019 № 05-1706вих.19 в якому прокуратура Волинської області просить МЮУ повідомити, чи вживалися заходи до стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу кошти в сумі 106 966,80 грн (т. 1 ас. 67-68).

З наданої на лист прокуратури відповіді від 22.07.2019 (т.1 ас.69), вбачається, що МЮУ було обізнано про звернення прокуратури щодо питання про відшкодування шкоди в порядку регресу з ОСОБА_1 .

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який відсутній або всупереч вимог закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся із позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

Зауважував, що Міністерству юстиції України відомо про обставини зазначені в позовній заяві, з огляду на наявність рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 у справі № 803/497/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2018, яким задоволено позов ОСОБА_2 до МЮУ, ГТУЮ у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вищевказаним рішенням визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків Державного секретаря, директора Департаменту персоналу МЮУ Сови Н.П. від 23.02.2018 № 797/К про звільнення ОСОБА_2 , визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 26.02.2018 № 171/3-к, яким оголошено наказ МЮУ від 23.02.2018 № 797/К про звільнення ОСОБА_2 , поновлено останнього на посаді начальника ГТУЮ у Волинській області з 26.02.2018 та стягнуто з управління на користь позивача 154 507,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з інформації ГТУЮ у Волинській області від 27.02.2019 кошти середнього заробітку за вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у сумі 47 540,80 грн ОСОБА_2 виплачено.

18.04.2019 ГУ ДКСУ України у Волинській області здійснено безспірне списання з ГТУЮ у Волинській області 106 966,80 грн на виконання судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В позовній заяві прокурор також зазначав, що Міністерством юстиції України та ГТУЮ у Волинській області не забезпечено представництво у судових засідання по вищевказаній справі та наявне самоусунення від виконання покладених обов`язків захисту інтересів держави.

Отже, органами, що уповноважені здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не вжито заходів реагування спрямованих на повернення у власність держави виплачених коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, безпідставно залишив позов без розгляду та не звернув уваги на вищевказане.

За таких обставин, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення позивачем упродовж тривалого часу захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується із доводами, наведеними прокурором у апеляційній скарзі, про те, що у вказаному випадку прокурором обґрунтовано наявність підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі МЮУ, ГТУЮ у Волинській області, тому висновки суду першої інстанції про залишення позову без розгляду є помилковими, а відтак - оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки спір по суті в апеляційному суді не вирішувався, підстави для стягнення на користь прокуратури судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника обласної прокуратури Волинської області Тимчука Віктора Володимировича задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 7 вересня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: