У Х В А Л А

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа №757/72370/17

провадження № 61-17265ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсними договори дарування №1002, 1010, 2156, 1018, 1026, за якими у власність відповідачів перейшло нерухоме майно.

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження, ОСОБА_2 посилається на пункт 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, помилково керувався правовим висновком Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеним у постанові від 06 квітня 2016 року у справі №6-551цс16, оскільки обставини справи у вказаній справі не є подібними. Натомість, суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06 червня 2018 року у справі №755/20883/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі №755/20883/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №646/1916/18, від 26 серпня 2020 року у справі №520/4122/17 щодо застосування статті 233 ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №706/1272/14-ц та від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 щодо застосування статті 261 ЦК України. Крім того, зазначає, що справу було розглянути за відсутності в матеріалах справи доказів належного сповіщення відповідача про слухання справи (пункт перший, четвертий частини другої статті 389 ЦПК України).

За таких підстав касаційна скарга ОСОБА_2 подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом першим та пунктом четвертим частини другої статті 389 ЦПК України та подана в строк, встановлений статтею 390 ЦПК України.

Скаржником сплачений судовий збір у розмірі 12800 грн та кошти зараховані до спеціалізованого фонду Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 394, 395 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року.

Витребувати з Печерського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №757/72370/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

С. П. Штелик