Справа № 329/109/20
Провадження № 2/329/86/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Богослова А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Кіріченко Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачів - ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Фіщина В.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Фіщина Валентина Валентиновича, про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, встановлення родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючого документу і визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016 на користь ОСОБА_5 , після померлої матері ОСОБА_6 , поданої нею до приватного нотаріуса Фіщина В.В.; встановити, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 була рідною матір`ю позивача ОСОБА_1 ; встановити, що померлій матері позивача ОСОБА_6 належав державний акт на право приватної власності на землю, серії I-ЗП № 045680 від 01.02.2001, виданий на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211, в порядку спадкування після матері ОСОБА_6 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6 . На день смерті матері позивач постійно проживала разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина, а саме право власності на земельну ділянку площею 7 га, яка належала померлій матері на підставі державного акту серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були позивач і її рідний брат ОСОБА_5 . Так, 26.11.2019 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивач звернулася до приватного нотаріуса Фіщина В.В., однак дізналася, що в матеріалах спадкової справи наявна її заява про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016. В цей же день позивач звернулася до нотаріуса із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у відкликанні заяви та пояснив, що заяву можливо відкликати протягом шести місяців. Позивач зазначає, що заяву від 10.08.2016 підписала помилково, оскільки страждає на захворювання очей, в 2013 році перенесла інсульт, з 2014 року почала сліпнути, а тому прочитати та правильно сприйняти зміст документа не могла. Позивач вважала, що підписує заяву про прийняття спадщини, а не відмову від неї.

Крім того, у зв`язку із перекладом в документах прізвища позивача та її матері з російської на українську мову та навпаки виникли розбіжності в написанні прізвищ, в одних документах прізвище матері зазначено як « ОСОБА_7 », а інших « ОСОБА_8 ». Зокрема в свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано як « ОСОБА_7 », а в свідоцтві про смерть матері « ОСОБА_8 », тому позивач не може наразі підтвердити родинні відносини між нею та померлою матір`ю.

Також, в державному акті на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, який належав матері її прізвище зазначено як « ОСОБА_7 » і в свідоцтві про смерть матері « ОСОБА_8 ».

Окрім того, позивачем втрачений оригінал державного акту серії I-ЗП № 045680 від 01.02.2001, тому позивач просить визнати в судовому порядку за нею Ѕ земельної ділянки, яка належала померлій матері на підставі вказаного державного акту.

Відповідач приватний нотаріус Фіщин В.В. надав відзив, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов визнав частково. В частині позовних вимог про встановлення родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючого документупозов визнав. В частині позовних вимог про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування, заперечив. Пояснив, що позивач розуміла, що підписує заяву про відмову від прийняття спадщини. Також представник відповідача зробив заяву про застосування позовної давності.

Відповідач приватний нотаріус Фіщин В.В. позов не визнав з підстав викладених у відзиві. Також пояснив, що позивач розуміла, що підписує заяву про відмову від прийняття спадщини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що у позивача в 2013 році був інсульт, вона почала після цього погано розуміти, що відбувається. Потім розвилася хвороба очей. Позивач впізнавала свідка лише по голосу. Свідок часто їздила до позивача в м.Приморськ в гості. Коли приїжджала, то готувала позивачу їжу, також їжу їй готував чоловік та ще одна подруга. Також 2014 році у позивача погіршився зір. Свідок влітку 2016 року приїздила в гості до позивача, в цей час позивач дуже погано бачила, не могла роздивитися диван в квартирі, не розрізняла кольори, не пам`ятала куди клала речі. Також через деякий позивач розповіла свідку, що приїздив брат ОСОБА_5 та вона підписала у нотаріуса документи, а пізніше з`ясувалося, що вона відмовилася від права на земельну ділянку, проте коли підписувала документи, то не знала, що відмовляється від земельної ділянки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач у 2013 році перенесла інсульт. У 2014 році у позивача погіршився зір і пам`ять. У позивача також був брат ОСОБА_5 , який часто приїжджав в гості до позивача. Приблизно рік тому брат помер.

Вислухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, надавши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності кожному, а їх сукупності з точки зору достатності, суд доходить наступних висновків.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помирає ОСОБА_6 , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.10.2019, виданим Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Запорізькій області.

За життя померла ОСОБА_6 набула права власності на земельну ділянку площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211. Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12.10.2016, у справі №329/789/16-ц, встановлено належність зазначеного державного акту саме померлій ОСОБА_6

ОСОБА_6 була матір`ю позивача, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_2 від 21.11.1964 згідно якого в графі «мати» записана « ОСОБА_6 ». Згідно довідки голови вуличного комітету №6 м.Приморська від 04.02.2020 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала разом з матір`ю ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1985 року за адресою: АДРЕСА_1 .Згідно довідки виконавчого комітету Приморської міської ради Запорізької області №3426 від 10.08.2016 померла ОСОБА_6 була зареєстрована з 1985 року та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , на день смерті за цією ж адресою була зареєстрована донька ОСОБА_1 . Також та обставина, що померла ОСОБА_6 була матір`ю позивача була визнана представником відповідача ОСОБА_3 .

Позивач укладала двічі шлюб, в результаті чого їй присвоєно прізвище « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_3 від 29.04.1972, свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_4 від 26.09.1986 та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 19.08.1994.

Позивач ОСОБА_1 в період з 18.05.2016 по 25.05.2016 перебувала на стаціонарному лікуванні КП «Приморська ЦРЛ» з діагнозом: «гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, …. наслідки перенесеного ішемічного інсульту у 2013 році», що підтверджується випискою №1389 від 25.05.2016, виданою КП «Приморська ЦРЛ».

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_6 від 24.11.2009, виданим Пенсійним Фондом України, таким чином позивач є особою похилого віку.

Крім того, у позивача ОСОБА_1 був рідний брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №3 від 31.03.2020.

За життя, 10.08.2016 ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Фіщина В.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_6 .

В той же день 10.08.2016 до нотаріуса ОСОБА_14 звернулася і позивач із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_6 на користь брата ОСОБА_5 .

Інші спадкоємці згідно матеріалів спадкової справи №94/2018 від 10.08.2016 відсутні.

Як було зазначено вище 01.05.2018 помирає ОСОБА_5 . Після його смерті заводиться спадкова справа №29/18 від 05.10.2018. Так, 05.10.2018 до Чернігівської державної нотаріальної контори звертається син померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_15 із заявою про відмову від прийняття спадщини. Крім того, на момент смерті ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 також була зареєстрована дружина померлого - ОСОБА_3 згідно довідки Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області №08-09/220 від 11.11.2020. Інші спадкоємці із будь-якими заявами до нотаріуса не зверталися.

В подальшому 28.11.2019 позивач звернулася до приватного нотаріуса Фіщина В.В. із заявою про відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016, оскільки помилилася щодо обставин, що мають істотне значення.

Листом №1471/01 від 02.12.2019 приватний нотаріус Фіщин В.В. відмовив у відкликанні заяви позивача пославшись на те, що така відмова може мати місце лише протягом шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я тощо

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення останньої під час подання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, суд повинен визначити не тільки за фактом прочитання позивачем заяви, підготовленої нотаріусом, а й з урахуванням дійсних обставин справи, а саме: причин подання такої заяви позивачем з огляду на те, що позивач є людиною похилого віку (1954 року народження), у 2013 році перенесла інсульт, незадовго до подання заяви про відмову у прийняття спадщини перебувала на стаціонарному лікуванні з хворобами, викликаними наслідком перенесеного інсульту. З показів свідків випливало, що в той час, коли позивач підписала заяву про відмову від прийняття спадщини вона погано бачила, забувала куди клала речі, не впізнавала людей.

За таких обставин суд доходить до висновку, що дійсно позивач помилилася у змісті заяви, яку підписала 10.08.2016 у нотаріуса, наміру відмовлятися від прийняття спадщини після смерті матері не мала, вважала, що підписує документи щодо прийняття спадщини, а не відмови від неї.

Тому позов частині визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Крім того, та обставина, що позивач є дочкою померлої ОСОБА_6 була визнана представником відповідача ОСОБА_3 . Також згідно повторного свідоцтва про народження позивача в графі «мати» записана « ОСОБА_6 », тобто різниця в написанні прізвища в свідоцтві про смерть ОСОБА_6 та повторним свідоцтвом про народження позивача складає дві літери «н» та «і», прізвище є співзвучним та суттєво не відрізняється за написанням. Окрім того, згідно довідок голови вуличного комітету та виконавчого комітету Приморської міської ради Запорізької області ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована з 1985 року та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дочкою ОСОБА_1 . У сукупності зазначені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач дійсно є дочкою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже позов в частини встановлення факту родинних відносин між фізичними особами також підлягає задоволенню.

Згідно статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Частинами третьою та четвертою ст.49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Позивач, окрім іншого, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 7,00 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЗП №045680 від 01.02.2001, виданого на підставі рішення Чернігівської селищної ради від 19.12.2000 № 211, в порядку спадкування , після матері ОСОБА_6 .

З аналізу зазначених положень законодавства випливає, що спадкоємець, який успадковує нерухоме майно, до якого також належать земельні ділянки, має звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. Як випливає за матеріалів справи позивач прийняв спадщину, оскільки на момент смерті постійно проживав разом із спадкодавцем. В подальшому позивачу необхідно звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Наразі встановлено, що позивач не звертався до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не було відмовлено у вказаному питанні позивачу. Оскільки наразі не встановлено перешкод в оформленні в нотаріальному порядку права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, вимога про визнання такого права в судовому порядку є передчасною.

За таких обставин в позові в частині позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування слід відмовити.

Також ухвалою суду від 24.11.2020 провадження в частині позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу закрито.

Крім того, представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування позовної давності. Клопотання обґрунтоване тим, що відмова від прийняття спадщини відбулася 10.08.2016, а до суду позивач звернулася в лютому 2020 року, тобто зі спливом трьох років. Отже суд має застосувати позовну давність та відмовити у позові також з цих підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач помилилася у змісті заяви про відмову у прийняття спадщини від 10.08.2016, яку подала приватному нотаріусу, тобто про дійсні обставини та зміст укладеного одностороннього правочину на той момент вона не знала. Докази отримання позивачем копії заяви про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016 або доведення до неї дійсного змісту заяви в інший час відсутні. Натомість звернення до нотаріуса із заявою про відкликання заяви про відмову від спадщини відбулося 26.11.2019, доказів тому, що позивач дізналася про дійний зміст заяви до 26.11.2019 представником відповідача не надано.

В даному випадку представником відповідача не доведено коли ж саме позивач довідалася або могла довідатися про дійсний зміст заяви від 10.08.2016.

Тому суд не вбачає підстав для застосування позовної давності як підстави для відмови у позові.

Згідно частини першої ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною першою ст.48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред`явивши позов щодо предмета спору з метою захисту своїх особистих суб`єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги згідно статті 52 ЦПК України . А згідно статті 53 ЦПК України третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб`єкти цивільно-процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб`єктивних прав та інтересів.

Як вбачається з позовної заяви у позивача ОСОБА_1 існує спір з відповідачем ОСОБА_3 щодо оскарження заяви позивача про відмову від прийняття спадщини від 10.08.2016, яка прийнята того ж дня приватним нотаріусом Фіщиним В.В.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, посвідчення договорів, угод, довіреностей, які є видом правочинів, згідно ст. 202 ЦК України (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Про це свідчить і правовий висновок в ухвалі Верховного Суду України від 05 грудня 2007 року у справі № 6-16344св07.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що особами які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 19.08.2020, справа №201/16327/16-ц.

Позивачка в позовній заяві не обґрунтовує недійсність правочину неправомірними діями приватного нотаріуса. Позивачем до позову не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог саме до приватного нотаріуса, а тому суд доходить висновку, що приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин В.В. є неналежним відповідачем у цій справі.

В свою чергу належним відповідачем є саме відповідач ОСОБА_3 .

Отже при вирішенні питання про розподіл судових витрат з відповідача приватного нотаріуса Фіщина В.В. такі витрати не стягуються.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, з належного відповідача на користь позивача слід стягнути також судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам на суму 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Фіщина Валентина Валентиновича, про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, встановлення родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючого документу і визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування- задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5 , подану ОСОБА_1 приватному нотаріусу Приморського районного нотаріального округу Фіщину В.В. від 10 серпня 2016 року, в спадковій справі №94/2016.

Встановити факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , у м.Приморськ Приморського району Запорізької області України ОСОБА_6 була матір`ю ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в с.Острівне Любомльського району Волинської області України.

В задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривень 60 копійок.

Повний текст рішення складений 04 грудня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Чернігівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватний нотаріус Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Фіщин Валентин Валентинович, РНОКПП суду невідомий, зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_3 .

Суддя А.В. Богослов