Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2020 Справа №607/3597/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицака Р.М.

за участю секретаря с/з Бігун О.І.

представника позивача Панькова О.П.

представника відповідача Хлєбнікова С.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно укладеного між ними кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року ( далі Договір). В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що відповідно до кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року, відповідач отримав кредит в сумі 39000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії за надання фінансового інструменту в сумі 0,48% з кінцевим терміном повернення 19.02.2038 року. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в сумі 384,33 доларів США згідно Графіку платежів ( Додаток 2 до Кредитного договору), однак відповідач належними чином не виконує умови договору та в обумовлений договором строк платежів на погашення кредиту не вносить, внаслідок чого станом на 13.01.2015 року його заборгованість за вищевказаним кредитним договором по тілу кредиту становить 37631,65 доларів США., по сплаті процентів за користування кредитом 3954,36 доларів США, по сплаті комісії 151,91 доларів США, а також штрафи на суму 2124,30 доларів США (процентна складова), 250,00 грн. (що еквівалентно 15,86 доларів США фіксована частина) та 15784,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (що еквівалентно 748,06 доларів США). У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану суму боргу та понесені судові витрати в сумі 3654,00 грн.

15 травня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, останній виконав зобов`язання за кредитним договором шляхом передачі відповідачу кредитних коштів в розмірі 39 000 доларів США, однак вказане не відповідає дійсності, оскільки підписання кредитного договору відповідачем не може бути розцінено, як факт надання кредитних коштів. Згідно Інструкції про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 р. № 337, що діяла на момент укладання правочину, єдиним належним, допустимим та достовірним доказом видачі готівкового кредиту є заява на отримання готівки, при цьому, у випадку видачі кредиту готівкою в іноземній валюті, зокрема у доларах США, така видача має бути здійснена тільки з поточного рахунку позичальника. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним первинним платіжним документом (платіжним дорученням або меморіальним ордером), який є єдиним можливим та належним доказом здійснення надання кредитних коштів, проте позивач не надав жодного належного та допустимого доказу здійснення видачі кредитних коштів.

Крім того, як вбачається з висновку судової бухгалтерсько-економічної експертизи №609/16-22 від 31.03.2016 року, розрахунок заборгованості не відповідає законодавству України, а розмір її є суттєво меншим ніж зазначено у позовній заяві. Так згідно висновку розмір заборгованості становить 38 274,89 доларів США, в тому числі: 34 793,59 доларів США заборгованість по тілу кредиту; 3041,27 доларів США відсотки за користування кредитом та 440,03 доларів США пені. Також згідно висновку судової бухгалтерсько-економічної експертизи № 820/ 17-22 від 21.08.2018 року, позивачем було незаконно отримано від відповідача 1094,42 доларів США винагороди за резервування ресурсів. А отже і незаконними є сплачені відповідачем на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в сумі 390,00 доларів США за надання фінансового інструменту, відповідно до п. 7.1 Договору. Тому сума заборгованості повинна бути зменшена на суму незаконно сплачених відповідачем сум винагороди за резервування ресурсів та за надання фінансового інструменту: 1094,42 + 390,00 = 1484,42 доларів СІІІА. Відтак, при існуванні ймовірності надання кредиту сума, яка належить до стягнення становить 36 790,47 доларів США (38 274,89 - 1484,42).

Також відповідач просить застосувати до позовних вимог банку строк позовної давності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачу стало відомо про порушення відповідачем зобов`язання зі сплати чергового платежу 29 квітня 2009 року, натомість позов про дострокове повернення кредиту подано до суду 23 лютого 2015 року, тобто через п`ять років та дев`ять місяців після виникнення права у позивача на дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Хлєбніков С.В в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позов.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що 21.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) був укладений кредитний договір № ТЕVPGL00000003 (далі Договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 39000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячної комісії за надання фінансового інструменту в сумі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів з кінцевим терміном повернення 19.02.2038 року.

Згідно п. 7.1 Договору Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в сумі 384,33 доларів США згідно Графіку платежів (Додаток 2 до Кредитного договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 7.4 Договору сторони обумовили, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 грн.

На забезпечення виконання вищевказаного зобов`язання 22 лютого 2008 року між ОСОБА_1 (Іпотекодавець) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) укладено іпотечний договір згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, зокрема трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,9 кв.м, житловою площею 34,1 кв.м.

22 лютого 2008 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Білецькою Н.А. за реєстровим №1632 предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 48,9 кв.м, житловою площею 34,1 кв.м, ціна продажу 252 500 грн.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 13 січня 2015 року, загалом склала 44 626,14 доларів США, із яких 37 631,65 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3 954,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 151,91 доларів США - за комісією, нарахованою за користування кредитом; 748,06 доларів США (що еквівалентно 15 784,07 грн. станом на 08.06.2015 року) пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, 15,86 дол. США - штраф (фіксована частина), 2124,30 дол. США штраф (процентна ставка).

Відповідач свої зобов`язання виконував неналежно, оскільки своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості.

Тому вирішуючи спір по суті, з огляду на те, що між сторонами склались правовідносини з приводу виконання умов кредитного договору, суд зважає на наступне.

Так, згідно п. 7.1 Договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 21 лютого 2008 року по 19 лютого 2038 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 44 925,00 дол. США на наступні цілі: придбання «Житла» (у власність окремої квартири з метою постійного проживання розташованої за адресою АДРЕСА_2 ) у розмірі 39 000,00 дол. США, а також у розмірі 5 925,00 дол. США на оплату страхових платежів у випадках і порядку передбачених п.п. 2.1.3.ю 2.2.7 даного договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 390,00 дол. США у момент надання кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту відповідно до п.3.10 даного договору, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів й винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.11 Договору.

Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячними платежами в сумі 384,33 доларів США згідно Графіку платежів (Додаток 2 до Кредитного договору).

Вказаної умови банк дотримався, оскільки видав відповідачу вказані кошти, що підтверджується відомостями ордеру - розпорядження від 22.02.2008 року виданого на виконання кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року та заявою на видачу готівки №1 від 22.02.2008 року.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, і договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України).

Відповідно ж до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Стосовно стягнення суми тіла кредиту суд зазначає.

При дослідженні графіку погашення кредиту згідно Кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року встановлено, що нарахування відсотків та сплата тіла кредиту по даному графіку за своїм економічним змістом є ануїтетним платежем.

Ануїтетні платежі це регулярні рівні щомісячні або щоквартальні платежі, що направляються на погашення іпотечного кредиту, а саме основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці терміну кредитного договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість повністю погашається.

Під час проведення експертного дослідження за наслідками якого складено висновок експертів за результатами проведення судово-економічної експертизи №609/16-22 встановлено невідповідність суми сплат вказаних у графіку складеним банком. За даними банку щомісячний платіж складає 384,32 дол. США в той час як сума сплати визначена дослідженням становить 365,52 дол. США.

Тобто сума щомісячної сплати завищена на 18,80 дол. США.

Отже, нарахування відсотків за кредитним договором №ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року визначених договором та прийнятих за основу у розрахунку, складеному банком, повинно проводитися у розмірі 10,8%. Проте, у деяких місяцях нараховані суми відсотків, що підлягають сплаті, не відповідають розміру вказаних відсотків.

За даними графіку складеним банком щомісячна сума погашення заборгованості по кредиту складає 384,33 дол. США. Кредит виданий на термін з 22.02.2008 року по 22.02.2038 року. Сплата у розмірі 384,33 проводиться в термін з 01.03.2008 по 01.02.2038 року, що складає 359 місяців. За даний період повинна бути сплачена сума 137974,47 дол. США (359 * 384,33). З 01.02.2038 по 22.02.2038 року сума погашення заборгованості складає 1116,54 дол. США.

Всього по даному кредиту згідно графіку погашення (Додаток № 2 по кредитному договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003) = 139 091,01 дол. США (137 974,47 + 1 116,54).

Сума отриманого кредиту ОСОБА_5 складає 39000 дол. США.

Відсоткова ставка згідно Кредитного договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003 з урахуванням вищезгаданого графіку буде складати 11,88% (139091,01: 30 : 39000).

Отже, відсоткова ставка за користування кредитом згідно графіку складеного банком становить 11,88 %.

При складанні розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом не враховано дострокову сплату заборгованості.

Таким чином, нарахування відсотків для ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003 не відповідає положенню кредитного договору.

Відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003 погашення заборгованості проводиться у наступному порядку:

-пеня по всіх видах витрат банку (прострочення сплати - сплати комісії, відсотків, за дострокове погашення кредиту, за комісію тощо);

-прострочені відсотки за користування кредитом;

-відсотки за користування кредитом;

-прострочена заборгованість по основному тілу кредиту;

-заборгованість по основному тілу кредиту.

Відповідно до Додатку № 1 до Кредитного договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003 загальна вартість кредиту становить 196 950,00 грн., реальна відсоткова ставка - 10,8 %.

Згідно розпорядження від 22 лютого 2008 року ОСОБА_1 видано кредит готівкою згідно договору № ТЕVPGL00000003 у розмірі 39000 дол. США.

На основі наданих банком та відповідачем документів експертами проведено розрахунок відсотків за користування кредитними коштами згідно Кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року, сума яких за період з 21.02.2008 року по 13.01.2015 року складає 27 157,05 дол. США, з них сплачено 25 643,84 дол. США, заборгованість 3 041,27 дол. США.

При проведені розрахунку нарахування та сплати відсотків, враховано випадки виникнення переплати нарахованих відсотків, а також сплата відсотків за термін раніше настання дати сплати.

У випадках виникнення переплати та дострокової сплати відсотків такі суми переносяться на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Тому враховуючи, що заборгованість по кредиту зменшилася, графік погашення заборгованості буде виглядати наступним чином виходячи з суми заборгованості 38 661,26 дол. США: 01.12.2008 року позичальником було достроково сплачено 355,60 дол. США, дана сума зараховується в оплату за тіло кредиту; 29.10.2009 року виникла переплата відсотків за користування кредитом у сумі 169,76 дол. США, які переносяться в оплату за основне тіло кредиту; 24.12.2009 року переплата 60,44 дол. США та дострокове погашення 65,90 дол. США; 26.07.2010 року - переплата 245,15 дол. США; 23.11.2010 року - переплата 60,72 дол. США та 6 дол. дострокова сплата; 25.04.2011 року, 26.04.2011 року - попередня сплата в сумі 112,09; 23.08.2011 року - переплата 267, 57 дол. США; 24.12.2011 року - переплата 176,99 дол. США; 28.04.2012 року - 366,40 дол. США; 24.07.2012 року - переплата 87,09 дол. США та дострокова сплата 38,32 дол. США; 17.11.2012 року - дострокова сплата 57.09 дол. США; 01.06.2013 року - переплата 93,94 дол. США, 27.06.2013 року дострокова сплата у сумі 386,26 дол. США.

Таким чином сума сплати тіла кредиту складає 2 678,35 дол. США. В погашення заборгованості по тілу враховується переплата по відсотках у розмірі 1 528,06 дол. США. Заборгованість по тілу кредиту складає 34 793,59 дол. США (39 000 2 678,35 -1 528,06).

Стосовно стягнення пені та штрафів.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У даному випадку позивач пред`явив вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за пенею у розмірі 748,06 дол. США та штрафами: фіксованою частиною у розмірі 15,86 доларів США та процентною складовою у розмірі 2124,30 доларів США.

Зокрема, пунктом 7.4 Договору сторони обумовили, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 грн.

Пунктом 4.3 Кредитного договору встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від ціни позову.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.

У цьому контексті, суд вважає, що нерозумним і несправедливим буде стягнення з відповідача саме штрафу, оскільки він за своїм розміром є значно більшим, аніж пред`явлена сума пені.

Позовна давність в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки.

Статтею 549 ЦКУ встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.

Згідно кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року за період з 25.01.2014 року по 13.01.2015 року нарахована сума пені складає 728,81 дол. США з яких сплачено 288,78 дол. США, тому заборгованість по пені становить 440,03 дол. США.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення штрафів в загальному розмірі 2 140,16 дол. США, за умови пред`явлення одночасно й вимоги про стягнення пені, не підлягає до задоволення.

Щодо стягнення заборгованості за комісією.

Згідно п. 7.1 Договору позивач зобов`язався сплатити винагороду за надання фінансового інструмента в розмірі 390,00 дол. США у момент надання кредиту, винагороду за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відповідно до ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, в редакції на час укладання кредитного договору, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 09.12.2019 р. у справі №524/5152/15, встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 151,91 доларів США не підлягає до задоволення, а сума сплаченої відповідачем комісії в розмірі 1094,42 доларів США підлягає відрахуванню від загальної суми заборгованості.

Щодо доводів відповідача про відсутність факту видачі кредитних коштів суд зазначає наступне.

Висновком експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №395/20-22 від 18 травня 2020 року встановлено, що будь - які первинні документи, які б підтверджували переказ безготівкових кредитних коштів по договору від 21.02.2008 року № ТЕVPGL00000003 на суму 39000 дол. США на поточний рахунок ОСОБА_1 відсутні.

Проте, вказаний висновок, яким встановлено, що експерту не надається можливості документально підтвердити операцію з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за спірним договором суд не може взятий до уваги, оскільки висновки зазначеної експертизи суперечать фактичним обставинам справи та не є категоричними.

Доводи судового експерта зводяться до порушення нормативно-правових актів Національного банку України в частині видачі первинних документів.

При цьому вказаним висновком встановлено та первинними документами підтверджено виконання умов кредитного договору Позичальником, а саме повернення кредиту та сплату відсотків, інших винагород, що було здійснене ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», згідно кредитного договору № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 р., тобто встановлено факт погашення кредиту позичальником.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року М 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

В матеріалах справи наявні виписки по рахунку ОСОБА_1 з яких вбачається факт погашення заборгованості за кредитним договором № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 р.

Крім цього у своїй заяві від 18.11.2020 року та відзиві на позов відповідач визнав, що він здійснював погашення заборгованості за кредитним договором № ТЕVPGL00000003 від 21 лютого 2008 року при цьому сам кредитний договір ним не оспорювався.

Таким чином оформлення видачі кредиту з відступленням від умов кредитного договору, на які посилається позивач та експерт, не свідчить про відсутність правовідносин між сторонами у справі, що виникли з оспорюваного кредитного договору, а відтак підтверджується факт видачі та отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 39 000 дол. США.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з того, що у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до п. 4.5. Кредитного договору сторони договору - АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 погодили термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів тривалістю - 5 років.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку, наданого банком останній платіж, здійснений ОСОБА_1 у межах строку дії договору, мав місце 27.03.2014 року, тому саме з цієї дати повинен рахуватися строк позовної давності. Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом 02.03.2015 року, тобто у межах обумовленого між банком та ОСОБА_1 загального та спеціального строку позовної давності у 5-ть років, тому підстави для застосування до даних правовідносин строків позовної давності відсутні.

Отже, за наслідками дослідження наданих доказів, суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними з боку відповідача через порушення умов кредитного договору, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що запропонований позивачем, тобто шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Проте, позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що викладені судом вище, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення суми заборгованості за кредитним договором №ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 р. з яких: 34 793,59 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 3 041,27 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, із яких слід відрахувати 1 094,42 долари США сплаченої комісії. Тобто, всього на загальну суму 36 740,44 долари США.

Крім цього з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення суми штрафних санкцій (пені) в розмірі 440,03 долари США, що у гривневому еквіваленті станом на 18.11.2020 року становить 12 367,80 грн.

У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3654,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.11, 12, 13, 81, 133, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №ТЕVPGL00000003 від 21.02.2008 року в сумі 36740,44 доларів США, а також 12367,80 грн. штрафних санкцій (пені).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 3654,00 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 03 грудня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак