КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 359/5488/20

провадження № 22-ц/824/14194/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року у складі судді Борця Є.О.

за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Марченко Інна Володимирівна про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на цей об`єкт нерухомого майна, за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Хуторянець О.В. звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В., зареєстрований в реєстрі за №2719; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Марченко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 грудня 2016 року.

17 липня 2020 року представником АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Хуторянцем О.В. подано заяву, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначав, що ОСОБА_1 з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», здійснив відчуження нерухомого майна, що є предметом спору, на користь свого батька ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2016 року.

Стверджував, що для забезпечення виконання рішення суду по даній справі є необхідним вжиття заходів забезпечення позову, яке гарантуватиме виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, оскільки вважав, що спірне нерухоме майно може бути відчужено на користь третіх осіб, що унеможливить поновлення прав та інтересів банку.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року заяву задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 07 жовтня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд поверхнево та односторонньо з`ясував обставини справи, а відсутність можливості у відповідачів надати аргументи, що спростовують позицію позивача, призвело до ухвалення судом першої інстанції неправомірного, на думку апелянта, рішення. Окрім вказаного, вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права.

Стверджує, що ОСОБА_2 жодного відношення до правовідносин банку з його сином ОСОБА_1 не має, спірний будинок набуто у законний спосіб, а саме за договором дарування від 20 грудня 2016 року, посвідченого нотаріусом.

Звертає увагу суду на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим А.В. на підставі виконавчих листів №242/4382/15-ц від 20 січня 2020 року, відкриті виконавчі провадження за №61126174 та №61125587, що об`єднані в зведене провадження за №61126752 та на підставі яких приватний виконавець виніс постанови про арешт коштів та майна боржника, загальна сума яких перевищує 100 000 000 грн, а отже є значно більшою, чим сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Уважає доводи заявника про те, що вказаний житловий будинок буде відчужено власником, є лише припущеннями позивача та не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист прав позивача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, банк звернувся до суду з позовом, в якому просив про визнання недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного між відповідачами 20 грудня 2016 року, у зв`язку з тим, що вважав такий договір фіктивним та спрямованим на ухилення виконання боргових зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 .

Таким чином, предметом позову є будинок, на який позивач просить накласти арешт.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 . Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» долучено до матеріалів справи копію рішення Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року, з якого вбачається, що з відповідача солідарно з ТОВ «Енерджі Стар» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2013 року та всіма додатковими угодами до нього у розмірі 8 348 663, 16 грн, а також заборгованість за кредитним договором від 14 травня 2014 року та всіма додатковими угодами до нього у сумі 342 056, 57 грн.

Обґрунтовуючи існування реальної загрози відчуження відповідачем ОСОБА_2 будинку банком долучено до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутній запис про накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, як вірно визначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 має можливість у будь-який час відчужити вказаний об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб, що призведе до ускладнення ефективного захисту прав позивача.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок, оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а також не позбавляє права володіння та користування відповідача ОСОБА_2 належним йому на праві власності майном.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія уважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви дійшов вірного висновку, що з метою забезпечення балансу прав усіх учасників судового процесу, доцільно та необхідно забезпечити позов у запропонований позивачем спосіб. Зазначені заходи покликані виключити можливість переходу права власності на спірне майно від відповідача до третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятого рішення не впливають.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «02» грудня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай