Постанова

Іменем України

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 335/5170/13-ц

провадження № 61-8213св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

особа дії чи бездіяльність якої оскаржується - державний виконавець відділу Комунарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єременко К. В.,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С. від 20 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця відділу Комунарського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Комунарський ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області) Єременко К. В., заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ»).

Скарга мотивована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2004 року з нього на користь банку стягнута заборгованості за кредитним договором № 5701458 від 26 вересня 2007 року у розмірі 38 688,5 дол. США та 26 201,14 грн. За заявою стягувача державним виконавцем Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єременко К. В. 12 червня 2015 року було відкрито виконавче провадження № 47826678 про примусове виконання рішення суду, хоча строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився і питання про його поновлення судом не вирішувалося. Пізніше судовим рішенням від 01 лютого 2018 року виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із скасуванням судового рішення. В процесі примусового виконання рішення суду відбулися прилюдні торги з реалізації належного йому автомобіля, які в подальшому судом були визнані недійсними. Проте, постановою державного виконавця від 19 червня 2015 року з нього стягнуто виконавчий збір у сумі 84 297, 95 грн. Постановою державного виконавця від 23 лютого 2017 року відкрито виконавче провадження № 53466852 про стягнення з нього виконавчого збору , який у серпні 2017 було перераховано на користь державного бюджету.

26 липня 2018 року він звернувся із заявою до Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про повернення на підставі пункту 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» стягнутого з нього незаконно виконавчого збору у сумі 84 297,95 грн, проте у задоволенні скарги йому було відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати неправомірною відмову державного виконавця Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єременко К. В. повернути йому виконавчий збір і зобов`язати його повернути 84 297, 95 грн, безпідставно стягнутого виконавчого збору.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Комунарського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єременка К. В. за виконавчим провадженням за постановою № 47826678 в частині неповернення виконавчого збору у розмірі 84 297,95 грн.

Зобов`язано Комунарський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 стягнутий виконавчий збір у сумі 84 297,95 грн за постановою № 47826678 винесеною головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єременком К. В. на виконання виконавчого листа № З35/5170/13ц від 12 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 5701458 від 26 вересня 2007 року у сумі 38 688,51 дол. США та 26 201,14 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що оскаржувані дії державного виконавця і постанова про стягнення виконавчого збору вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга заявника є обґрунтовано, а стягнутий безпідставно виконавчий збір підлягає поверненню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу головного державного виконавця Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Єременка К. В. задоволено частково. Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2018 року скасовано, провадження у справі закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що його скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єременко К. В. про відмову у поверненні йому виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки такі дії державного виконавця стосуються питання стягнення виконавчого збору.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції не врахував, що скарга подана на дії державного виконавця в частині неповернення виконавчого збору на підставі судового рішення, яким було видано виконавчий документ. Тому скарга підлягає розгляду в порядку ЦПК України, а не в порядку адміністративного судочинства, бо оскаржуються саме дії державного виконавця, а не постанова, як передбачено статтями 447-450 ЦПК України. Оскільки виконавчий лист № 335/5170/13ц від 12 червня 2014 року виданий Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості, визнано таким, що не підлягає виконанню, то всі дії на виконання зазначеного виконавчого листа є направомірними. Тому виконавчий збір підлягає поверненню.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість прийнятої у справі постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 335/5170/13-ц з Орджонікідзевського районного суду міст Запоріжжя.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Розділом VІІ ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, чинній на час розгляду скарги в судах першої й апеляційної інстанцій, врегульовано питання щодо судового контролю за виконанням судових рішень. Зокрема, згідно із частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до частини першої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» установлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, стягнення штрафів, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такий правовий висновок сформувала Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 1915/1868/2012 (провадження № 14-353цс19), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 18 грудня 2019 року у справі №344/21436/18 (провадження № 14-596цс19), від 23 червня 2020 року у справі № 705/1804/13-ц (провадження № 14-566цс19).

Оскільки предметом оскарження в указаній справі є дії та бездіяльність державного виконавця Комунарського ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єременка К. В. про відмову у поверненні виконавчого збору в рамках виконавчого провадження ВП №53466852, стягнутого постановою від 23 лютого 2017 року, прийнятою державним виконавцем в порядку статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», то така скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки такі дії державного виконавця пов`язані з вирішенням питання щодо виконавчого збору. Спеціальний порядок судового оскарження таких дій та бездіяльності державного виконавця встановлений Законом України «Про виконавче провадження», згідно з яким такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Тому висновки суду апеляційної інстанції щодо закриття провадження у справі на підставі статті 377 ЦПК України є правильними.

Доводи касаційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм права та незгоди з висновками апеляційного суду, на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції не впливають.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун