Справа №443/578/18
Провадження №2/443/578/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (відповідачі), в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., разом господарськими будівлями та спорудами: сараєм «Б», сараєм «В», воротами №1, колодязем «к», які залишилися після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що будинок в АДРЕСА_1 відноситься до категорії колгоспного двору. Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були батько ОСОБА_5 - голова двору, мати ОСОБА_4 , теща ОСОБА_6 , брат ОСОБА_2 , сестра - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його баба ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько. Після їх смерті по 1/6 частки у майні колгоспного двору успадкувала мати, яка стала власником 3/6 частини майна у колгоспному дворі. Мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на половину житлового будинку. Він звернувся у державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів. Його брат та сестра відмовляються від спадщини та своєї частки у колгоспному дворі на його користь.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає повністю. На частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю. На частку у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки у спадковому майні у цьому ж дворі на користь ОСОБА_1 .

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.58).

Відповідач ОСОБА_2 подав заяви про розгляд підготовчого засідання за його відсутності, розгляд справи за його відсутності та визнання позову (а.с.60, 67).

Відповідачка ОСОБА_3 подала заяви про розгляд підготовчого засідання за її відсутності, розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.62, 68).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.52-53).

Ухвалою підготовчого засідання від 06.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64-65).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 01.08.1961 (а.с.6).

Згідно з свідоцтвами про смерть НОМЕР_1 від 20.08.1997, НОМЕР_2 від 19.07.2006 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у АДРЕСА_1 (а.с.4, 5).

Витягом з погосподарської книги від 15.03.2018 встановлено, що станом на 30.06.1990 будинковолодіння по АДРЕСА_1 відноситься до суспільної групи колгоспний двір і рахується за ОСОБА_5 (голова домогосподарства), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були прописані та проживали дружина ОСОБА_4 , теща ОСОБА_6 , сини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 і дочка ОСОБА_7 (а.с.14).

Згідно з довідкою по формі спадщини, виданою 04.04.2016 виконкомом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована в по АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з нею до дня смерті проживав син ОСОБА_2 . Заповіт від ОСОБА_4 у виконкомі Журавнівської селищної ради не посвідчувався (а.с.28).

Відповідно до технічного паспорта від 26.03.2017 у АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1», разом з приналежними до нього будівлями та спорудами: сараєм «Б», сараєм «В», воротами №1, колодязем «к» (а.с.8-11).

Постановою нотаріуса від 13.03.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлій і є спадковим майном (а.с.7).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом та неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної - ЦК УРСР), Закон України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Частинами 1 та 3 статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до пунктів 4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» 697-12 щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_5 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_5 - голова двору, дружина ОСОБА_4 , теща ОСОБА_6 , сини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_7 . Станом на 15 квітня 1991 року ці члени колгоспного двору не втратили право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному з них належало по 1/6 частці цього двору.

ОСОБА_6 за життя особистого розпорядження не зробила, відтак після її 06.01.1992 спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок її смерті (зокрема права власності на 1/6 частку у колгоспному дворі), була її донька ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, оскільки в силу приписів норм статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР, які діяли на той час, є спадкоємицею першої черги за законом та фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки проживала у спірному житловому будинку разом з спадкодавцем і продовжила там проживати.

ОСОБА_5 за життя особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкоємцями за законом належних йому прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок його смерті (зокрема права власності на 1/6 частку у колгоспному дворі), були дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , однак лише ОСОБА_4 прийняла спадщину, оскільки в силу приписів норм статей 529, 548, 549 ЦК Української РСР, які діяли на той час, фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки проживала у спірному житловому будинку разом з спадкодавцем і продовжила там проживати.

ОСОБА_4 за життя особистого розпорядження не зробила, відтак після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцями за законом належних їй прав та обов`язків, які не припинилися внаслідок її смерті (зокрема права власності на 3/6 частки у колгоспному дворі) є її діти ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від належних їм часток у спадковому майні після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , про що ними подані відповідні заяви, що відповідає приписам частини 2 статті 1274 ЦК України, відтак ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги, за відсутності інших спадкоємців за законом, отримав право на спадкування цих часток у спадковому майні після смерті матері ОСОБА_4 .

Крім цього, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що не претендують на частки у колгоспному дворі, про що ними подано належним чином завірені заяви. Відтак, ці частки переходять тому з членів колгоспного двору, який не заявляв про не претендування на частку у ньому, а саме: до позивача ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що ОСОБА_1 не заявляв про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_4 , відтак не втратив право набути право власності на належні матері 3/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 разом з приналежними до нього будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом. Крім цього, ОСОБА_1 належить 3/6 частки цього двору (1/3 частка як члену колгоспного двору, який станом на 30.06.1990 був зареєстрований у житловому будинку, та 2/6 частки у колгоспному дворі, на які не претендують ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як останньому члену колгоспного двору).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 (право власності на житловий будинок разом з приналежними до нього будівлями та спорудами) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123, 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, пунктів 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 55,7 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (сарай «Б», сарай «В», ворота №1, колодязь «к»), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення - 04 грудня 2020 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів