Справа № 265/7675/20
Провадження № 2-н/265/1251/20
У Х В А Л А

02 грудня 2020 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області Вайновський А.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

01 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно і до повноліття дитини.

Дослідивши матеріали пред`явленої заяви, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Аналіз положень ст. 180-184 Сімейного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що право на отримання аліментів виникає у того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином особа, яка звертається до суду за стягненням аліментів, має надати докази того, що дитина на сьогодення проживає спільно із нею. Такими доказами можуть слугувати довідки житлових організацій, органів реєстрації місця проживання фізичних осіб, рішення судів щодо визначення місця проживання дитини, тощо.

Проте, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягувачем ОСОБА_1 таких доказів не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

1. У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

2. Роз`яснити стягувачеві право на повторне звернення до суду із даною заявою після усунення обставин, що стали підставою для відмови у видачі судового наказу.

3. Дана ухвала на підставі ч. 2 ст. 261 ЦПК України набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

5. Ухвалу складено та підписано 02 грудня 2020 року.

Суддя ________________________________________