Справа № 274/5485/19
Провадження № 2/0274/503/20
Рішення

Іменем України

26.11.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., представника позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , представника третьої особи - Окунь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виконавчий комітет Бердичівської міської ради про припинення права спільної часткової власності та виділення майна в натурі, -

В с т а н о в и в :

В серпні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд виділити в натурі йому , як власнику квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 , 1/2 частини, належного йому на праві спільної часткової власності приміщення № ІІ, площею 10,4 кв.м. відповідно до об"ємно планувального рішення, викладеного в дослідницькій частині в таблиці № 3 ( варіант 1) і зображено на схемі в додатку № 1 висновку судового експерта № 777/08-2019 за результатами проведення експертного дослідження в галузі будівельно - технічної експертизи, складеного судовим експертом Свістуновим І.С., у зв"язку з чим припинити право спільної часткової власності на дане майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право власності від 20.02.2006 року став власником 1/3 частини квартири, розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . На підставі договору дарування від 19.06.2018 року йому перейшло у власність інші 2/3 частини даного житла. У зв"язку з цим він став одноособовим власником житлового приміщення, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. Крім того у спільне часткове користування із власниками квартир АДРЕСА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 перейшло приміщення коридору № І площею 4,5 кв.м. ( 1/3 частина), а також із власником квартири АДРЕСА_2 - приміщення кухні № ІІ площею 10,4 кв.м ( 1/2 частини) .

Позивач зазначає, що він вирішив виділити належну йому частку в приміщенні кухні та припинити у зв"язку із цим право спільної часткової власності, оскільки між ним та відповідачами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та / або виділ його у натурі частки із спільного майна.

16.10.2019 року відповідачкою ОСОБА_2 , подано відзив на позовну заяву ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності та виділення майна в натурі.

Згідно даного відзиву просить суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог щодо виділення в натурі 1/2 частини належної йому на праві спільної часткової власності приміщення № ІІ ( кухня) площею 10,4 кв.м за адресою : АДРЕСА_1 .

Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно висновку експерта № 771/08-2019 від 23.08.2019 року позивачеві відокремиться частина приміщення , а саме кухні № ІІ в розмірі 1/2 частини з вікном яке виходить в двір, а її родині залишиться та частина яка знаходиться без віконного прорізу на вулицю. Окрім того поділ кухні суттєво порушить її права, оскільки на даний час вона не має матеріальної можливості проводити переобладнання домоволодіння. Жодних дозволів на переобладнання та перепланування кухні органами місцевої влади позивачу не надавалося, а згідно висновку експерта поділ кухні призведе до порушення будівельних норм.

Також зазначила, що позивач до моменту пред"явлення позову до суду жодного разу не звертався до неї з приводу поділу кухні. і її здивувало посилання на те, що між ними не було досягнуто згоди про поділ спільного майна ( а.с. 52-56).

В судовому засіданні позивач та його представник доводи позовної заяви підтримали з підстав зазначених в ній.

Відповідачка ОСОБА_5 пред"явлені до неї позовні вимоги не визнала , вказала, що згідно з запропонованим позивачем варіантом розподілу кухні їхня родина залишається без вікна та вільного доступу повітря, для них пропонується встановити фрамугу, що не є дає доступу для світла, оскільки позивач та його родина можуть перед нею поставити шафу або завішати її ширмою. Вказала, що рубильник від плити, вентиляційний прохід знаходиться на стороні позивача та вони будуть позбавлені можливістю ними користуватися.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав з тих підстав, що його родину позбавляють вільного доступу до вікна та свіжого повітря, даний варіант розподілу кухні його не влаштовує. Ніяких суперечностей між його родиною та позивачем з приводу користування кухнею не було.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Вказала, що між її родиною та родиною позивача конфліктів щодо користування кухнею ніколи не було, конфлікти були як між сусідами. Категорично заперечує проти такого розподілу кухні, оскільки її родина позбавляється доступу до денного світла, повітря.

Представник відповідачки - ОСОБА_3 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи - виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області при вирішенні даного питання поклалася на розсуд суду.

Третя особи - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з"явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, причину неявки суду не повідомлено.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло виданого 08.02.2006 року відділом з надання житлово - комунальних послуг міськвиконкому квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 ( а.с.8-9).

Відповідно до договору дарування частки квартири від 19.06.2018 року ОСОБА_4 отримав у дар від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 2/3 частки в праві власності на квартиру , що розташована в АДРЕСА_1 ( а.с.10-11).

Як вбачається з копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 зазначена квартира складається з 2 кімнат житловою площею 25,8 кв.м. , 1/2 кухні площею 5,2 кв.м., коридору 1/3 приміщення - 1,5 метра, ванна -3,4 кв.м., вбудована шафі - 1,2 кв.м. ( а.с. 12).

Відповідно до висновку оцінювача про вартість майна ( консультаційна робота) встановлено. що станом на 21.08.2019 року вартість 1/2 приміщення ІІ ( кухні) площею 10,4 кв.м. становить 23 370 грн. 00 коп. ( а.с.18).

Як вбачається з висновку експерта № 771/08-2019 за результатами проведення будівельно - технічного дослідження від 23.08.2019 року можливий лише один варіант розподілу кухні, згідно якого кухню можливо поділити на окремі ізольовані приміщення відповідно із виділенням ідеальної частки ОСОБА_4 із влаштуванням в них електрифікованої кухні - ніші. Разом з тим необхідно провести наступні будівельні роботи : між коридором № 1 ( площею 4,7 кв.м. ) та санвузлом № 5 ( площею 3,4 кв.м.), демонтувати частину суміжної перегородки; між коридором № 1 ( площею 4,7 кв.м.), санвузлом № 5 ( площею 3,4 кв.м.) та кухнею № ІІ ( площею 10, 4 кв.м.) пробити новий дверний проріз з подальшим влаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів; влаштувати нову глуху перегородку, яка розділить санвузол № 5 ( площею 3,4 кв.м.) в частках 3/50 та 47/50 з відповідним функціональним призначенням : коридор та санвузол; влаштувати нову перегородку з віконним прорізом ( фрамугою), яка розділить кухню № ІІ ( площею 10,44 кв.м.) в частках : 1/2 та 1/2, в новоутворених приміщеннях облаштувати електрифіковані кухні - ніші, системи примусової вентиляції, каналізації та водопостачання.

Згідно висновку зазначено, що дане дослідження не є підставою для виконання ремонтно - будівельних робіт, потребує розроблення проектної документації та її погодження з відповідними органами місцевого самоврядування .

Також експерт звернув увагу на те, що даний варіант розподілу є технічно - можливим за умови, що об"ємно - планувальне рішення приміщення під досліджуваним приміщення являється аналогічним , оскільки під час проведення натурального обстеження приміщення які розташовані під кухнею № ІІ, що перебуває у спільній частковій власності квартир АДРЕСА_4 не обстежувалися та відомості щодо їх об"ємно - планувального рішення в наданих на дослідження матеріалах відсутні ( а.с. 19-28).

26.08.2019 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_12 та ОСОБА_4 було укладено договір № 58/19 , предметом договору є те, що Виконавець бере на себе зобов"язання щодо виконання робочого проекту, технічного звіту та проходження експертизи ( отримання позитивного експертного звіту) по житловій квартирі, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.75).

Відповідно до договору підряду № 57/19 від 26.08.2019 року укладеного між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , Виконавець взяв на себе зобов"язання своїми силами і засобами за рахунок позивача ( Замовника) виконати реконструкцію житлової квартири, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 з виконанням наступних видів робіт :

- між коридором та санвузлом демонтувати частину суміжної перегородки;

- між коридором, санвузлом та кухнею пробити новий дверний проріз з подальшим влаштуванням внутрішнього дверного блоку із штукатуренням укосів;

- влаштувати нову глуху перегородку, яка розділить санвузол з відповідним функціональним призначенням : коридор та санвузол;

- влаштувати нову перегородку з віконним прорізом ( фрамугою), яка розділить кухню ;

- в новоутворених приміщеннях облаштувати електрифіковані кухні - ніші, системи примусової вентиляції, каналізації та водопостачання ( а.с. 76-78).

Як визначено ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів.

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Це означає, що правовий режим такого майна встановлено відповідними положеннями ЦК України щодо здійснення спільної сумісної власності, з урахуванням спеціальних норм Закону № 417-VIII.

За змістом ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. ч. 1-3ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За правилами ч.ч. 1, 2ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом (ч.1). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (ч.3).

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Так, відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КабінетуМіністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Виходячи з положень ст.ст.183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини приміщення, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Разом із тим, з огляду на положення статтей 379, 382, 383 ЦК України щодо поняття житла, переобладнання приміщення в ізольованій квартири, як правило, супроводжується необхідністю улаштування інженерних комунікацій, зокрема мереж газо-, електропостачання, водопостачання та водовідведення, і такі роботи проводяться за технічними умовами та проектами, розробленими спеціалізованими організаціями, та з додержанням відповідних норм і правил за погодженням компетентних органів.

Відповідно до пунктів 1.2 Інструкціії щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Як визначено ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку ( квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 " Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" у тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та

перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради .

Відповідно до п. 10.4 ДБН В. 2.2-15:2019 передбачає, що природне освітлення повинні мати житлові кімнати, кухні, вхідні тамбури до будинків,сходові клітки і загальні коридори,у житлових будинках коридорного типу, а також приміщення громадського призначення в гуртожитках і житлових будинках для осіб літнього віку і осіб з інвалідністю. Відношення площі світлових прорізів житлових кімнат і кухонь до площі підлоги цих приміщень повинно бути в межах від 1:5,5 до 1: 8.

Для спільної сумісної власності на спільне майно в багатоквартирному будинку характерне, зокрема, 1) власники квартир (нежитлових приміщень) у будинку не мають конкретно визначеної частки в праві власності на спільне майно. Якщо квартира чи нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав і виконання обов`язків співвласниками квартири чи нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності (ч. 3 ст. 4 Закону № 417-VIII).

2) це майно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки зі спільного майна багатоквартирного будинку. Це покликано унеможливити будь-які спроби присвоєння спільного майна, яке апріорі повинно лишатись у спільній власності мешканців, окремими зацікавленими особами.

Аналізуючи вище викладене, суд зазначає, що спільні допоміжні приміщення, чи її окремі частини, щодо яких позивач просить суд встановити порядок користування не можуть належати конкретно якійсь особі, адже ними користуються на рівні всі особи.

Встановлення порядку користування спільними приміщеннями обмежить права інших співвласників, оскільки це випливає із самої суті спільного майна, зокрема його призначення обслуговувати потреби всіх співвласників протягом усього часу існування будинку.

Позивач просить встановити порядок користування кухнею, тобто єдиним приміщенням, яке використовується всіма мешканцями квартири спільного заселення, виділивши їй певну частину.

Встановлення порядку користування шляхом виділення позивачу певної частини приміщення не можливе, оскільки порушить права співвласників, які мають право використовувати спільно приміщення кухні.

Встановлення певного порядку використання можливе лише за згодою співвласників.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81,141, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виконавчий комітет Бердичівської міської ради про припинення права спільної часткової власності та виділення майна в натурі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 07 грудня 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко