справа № 208/5823/18
№ провадження 2/208/168/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Г., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

1. Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної приАгоди.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належить автомобіль «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований у Дніпродзержинському ВРЕР УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області. 21 грудня 2017 року об 10.30 хв. у м. Кам`янське Дніпропетровської області ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг по проспекту Аношкіна та вул. Республіканська, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю «SKODA FABIA» та допустив з ним зіткнення.

У зв`язку із зазначеним їй причинена матеріальна шкода. Згідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду від 20 березня 2018 року відповідач був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Згідно до рахунку Приватного підприємства «Автоінтерсервіс» № 12255 від 24 січня 2018 року на оплату у зв`язку з пошкодженням автомобіля їй були спричинені матеріальні збитки на загальну суму 110 391,79 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт Приватного підприємства «Автоінтерсервіс» за № 48226 від 06 березня 2018 року вартість ремонту автомобіля склала 105 808,50 грн.

У рахунок страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» їй у зв`язку з ремонтом автомобіля 10 травня 2018 року було виплачено 54 443,85 грн.

26 червня 2018 року вона звернулась до відповідача із клопотанням про добровільне відшкодування 51 364,65 грн., але до сьогоднішнього часу відповідачем не відшкодовано.

З огляду на те, що заподіяний збиток був частково відшкодований позивачу страховиком в розмірі 54 443,85 грн., то залишок матеріального збитку становить 51 364,65 грн., який просить суд стягнути з відповідача, а також моральну шкоду, яку оцінює в 100 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та просив задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду відзив та просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для задоволення.

У своєму відзиві відповідач зазначив, що матеріальна шкода позивачем не доведена, вважає, що наданий позивачем звіт від 23 лютого 2018 року складений ПАТ Страховою компанією «ЗПУ Україна» по оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу та ремонтна калькуляція не є належним та допустимим доказом.

2.Заяви, клопотання учасників справи:

13 грудня 2018 року клопотання відповідача на ознайомлення із матеріалами справи.

20 грудня 2018 року заява відповідача про перенесення розгляду справи.

04 лютого 2019 року відповідачем наданий відзив на позову та клопотання відповідача про залишення позову без руху.

21 березня 2019 року заява відповідача про надання доказу.

21 березня 2019 року заява позивача про долучення до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

01 квітня 2019 року заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи.

25 квітня 2019 року клопотання представника відповідача про призначення експертизи, надані доповнення до відзиву, клопотання про долучення доказів по справі.

09 вересня 2019 року, 29 січня 2020 року заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи та доручення доказів по справі.

11 вересня 2019 року наданий відповідачем відгук на клопотання експерта.

03 лютого 2020 року клопотання представника відповідача про долучення доповнення до відзиву.

17 лютого 2020 року заява представника позивача про ознайомлення із матеріалами справи.

21 лютого 2020 року заява позивача про витребування доказів.

21 лютого 2020 року клопотання відповідача про направлення матеріалів справи для проведення експертизи.

22 липня 2020 року заява представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи.

23 липня 2020 року клопотання представника позивача про ознайомлення із матеріалами справи.

28 липня 2020 року клопотання представника відповідача про витребування доказів та направлення матеріалів на експертизу.

06 серпня 2020 року клопотання представників сторін про долучення доказів по справі.

29 жовтня 2020 року клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

09 листопада 2020 року заява представника відповідача про долучення до справи розрахунку витрат.

27 жовтня 2020 року клопотання представника позивача на ознайомлення із матеріалами справи.

29 жовтня 2020 року клопотання представника позивача про ознайомлення із матеріалами справи.

09 листопада 2020 року представником відповідача надані доповнення до відзиву.

3.Процесуальні дії суду

01 жовтня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

21 березня 2019 року ухвалою суду в задоволенні заяви відповідача відмовлено.

25 квітня 2019 року ухвалою суду витребувані докази по справі.

03 червня 2019 року, 10 жовтня 2019 року ухвалою суду по справі призначена експертиза.

19 грудня 2019 року провадження по справі поновлено.

21 лютого 2020 року ухвала суду про витребування доказів.

21 лютого 2020 року, 06 серпня 2020 року ухвала суду про призначення експертизи.

26 жовтня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження по справі.

4.Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин:

Як встановлено в судовому засіданні 21 грудня 2017 року об 10.30 хв. у м. Кам`янське Дніпропетровської області ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «TOYOTA AVENSIS» державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги п.16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг по проспекту Аношкіна та вул. Республіканська, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги у русі автомобілю «SKODA FABIA» та допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль SKODA FABIA, державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , отримав значні технічні ушкодження, у зв`язку із чим позивач зазнала матеріальні збитки.

Позивач ОСОБА_3 є власником автомобіля «SKODA FABIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований у Дніпродзержинському ВРЕР УДАІ УМВС України у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8).

Згідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2018 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та був притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с.9-10).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У рахунок страхового відшкодування ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ОСОБА_3 у зв`язку з ремонтом автомобіля 10 травня 2018 року було виплачено 54 443,85 грн., що вбачається із рахунку страхового відшкодування до страхового акту (а.с.11).

Згідно до рахунку Приватного підприємства «Автоінтерсервіс» № 12255 від 24 січня 2018 року на оплату у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачу були спричинені матеріальні збитки на загальну суму 110 391,79 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт Приватного підприємства «Автоінтерсервіс» за № 48226 від 06 березня 2018 року вартість ремонту автомобіля склала 105 808,50 грн.

Частиною 3 ст. 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно звіту №SOS80119-0656263 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 23 лютого 2018 року дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ,складеного оцінювачем ОСОБА_5 останнім визначена вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля SKODA FABIA, та вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу внаслідок його пошкодження становить 64 2020,22 грн. (а.с.12-14).

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, який урегульований Главою 82 ЦК України.

5. Оцінка суду.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ч.ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено в п.4 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як встановлено в судовому засіданні, внаслідок зіткнення при ДТП належний ОСОБА_3 автомобіль отримав механічні пошкодження, що вбачається з матеріалів прави та не заперечується сторонами.

Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, цивільна-правова відповідальність водія винної особи у ДТП ОСОБА_3 застрахована у ПрАТ СК «Провідна» згідно страхового полісу АК/3218477.

Позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 54 443, 85 грн., що складає частину шкоду заподіяну майну потерпілої внаслідок ДТП.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Окрім цього, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що розмір збитків дійсно складає 51 364,65 грн., оскільки відповідно до висновку № 4043-20 від 13.10.2020 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі розмір матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля SKODA FABIA номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 внаслідок пошкодження цього автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 21 грудня 2017 року об 10.30 год., Дніпропетровська область в м. Кам`янське на перехресті нерівнозначних доріг по проспекту Аношкіна та вул. Республіканська за цінами, що діяли на дату оцінки 21 грудня 2017 року складає 60 018 грн.22 коп.; обсязі робіт з відновлення автомобіля складає 27,62 нормогодини відповідно додатка № 2 висновку, вартість робіт з відновлення автомобіля складає 5 876,00 грн., коефіцієнт фізичного зносу Ез складових пошкоджень автомобіля складає 0,4378, тобто вартість відновлювального ремонту Свр складає 93 496,39 грн., а вартість відновлювального ремонту Сврз з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез складає 60 018,22 грн.

Тому, з урахуванням права на отримання позивачем страхового відшкодування від страховика, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 39 052,54 грн. (вартість відновлювального ремонту 93 496,39 грн. вартість виплаченої 54 443, 85 грн.), що відповідно до висновку № 4043-20 від 13.10.2020 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема частиною першою цієї статті визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Позивач ОСОБА_3 посилається на те, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, зазнавши матеріальну шкоду через пошкодження належного їй транспортного засобу при ДТП та завдані моральні страждання позивач оцінює в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно до п.5 вказаної постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності та справедливості.

Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача по справі щодо стягнення моральної шкоди потрібно задовольнити частково на суму 5 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

6.Судові витрати.

Так, при зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України та ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 :

- 39 052 (тридцять дев`ять тисяч п`ятдесят дві) грн. 54 коп. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

- 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди;

- 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. суму судового збору.

Усього: 44 757 (сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 34 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Похваліта С. М.