КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

4 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року, з урахуванням виправленої ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року описки, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 3 листопада 2020 року позивач через представника - адвоката Василенка І.В. подала апеляційну скаргу, яка не відповідала вимогам статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання даної ухвали для усунення її недоліків, а саме: надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та, щопосвідчують повноваження представника на подання/підписання апеляційної скарги.

На виконання вимог зазначеної ухвали 2 грудня 2020 року до апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Василенка І.В. про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано ордер на надання правової допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю.

Також 2 грудня 2020 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, в обгрунтування якого зазначено, що позивач є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у справі № 497/1151/2020 задоволено її позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , в тому числі за несплату аліментів на утримання дочки, які позивач не отримувала жодного разу після розірвання шлюбу. Матеріальний стан позивача є жахливим, через нечесні дії відповідача вона втратила житло та речі, які залишились в спірній квартирі, вона не має змоги влаштуватись на роботу і проживає у родичів або друзів.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином у клопотанні про звільнення відсплати судового збору заявник повинен не лише навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Крім того, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї ж статті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13 червня 2008 року.

Проте зазначені обставини не можуть бути єдиною та безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки суду апеляційної інстанції не надано доказів, які підлягають оцінці щодо реального майнового стану позивача, зокрема: довідки з органу соціального захисту, про склад сім`ї, про доходи чи про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів або депозитів, документи про відсутність придбання рухомого чи нерухомого майна тощо, що перешкоджає виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Необхідно також врахувати, що при розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору позивачу слід було надати докази того, що батько малолітньої дитини ухиляється від сплати аліментів, а вона має статус одинокої матері.

У відповідності до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Крім того, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері.

Отже, надане суду свідоцтво про народження дитини позивача, за відсутності інших належних і допустимих доказів скрутного матеріального становища позивача, її сімейного та соціального стану, не дає апеляційному суду підстав звільнити останню від сплати судового збору у повному обсязі.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у позивача пільг, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами позивача стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин, в даний час підстав для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у вказаній справі немає. Позивачі слід надати докази її майнового стану або сплатити судовий збір.

Відповідно до частини першої статті 126 та частини другої статті 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Положеннями статей 185, 357 ЦПК визначено, що строк для усунення недоліків не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Виходячи з того, що позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд вважає за доцільне продовжити їй строк для усунення недоліків апеляційної скарги в частині сплати судового збору, розмір і порядок сплати якого визначені в ухвалі від 23 листопада 2020 року, додатково на сім з моменту отримання копії даної ухвали.

Керуючись статтями 12, 127, 136, 185, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2020 року на сім днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко