Справа № 523/2941/20
Провадження №4-с/523/44/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючої судді - Дяченко В.Г.

за участю секретаря - Мица А.С.

розглянувши цивільну справу за скаргою Приватного акціонерного товариства "Одеський завод сільскогосподарського машинобудування" на дії заступника начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельнічука Руслана Валерійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 про визнання постанови протиправною та її скасування

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з вимогою про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця від 04.02.2020 року про стягнення виконавчого збору із скаржника у розмірі 18892,00 грн. у виконавчому провадженні №60338894.

Скарга мотивується тим, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-1117 виданого Суворовським районним судом м.Одеси, про зобов`язання ПрАТ "Одеський завод сільскогосподарського машинобудування" не чинити перешкод ОСОБА_2 в приватизації квартири АДРЕСА_1 , відкрито у 2005 році і в той час законодавство не передбачало стягнення виконавчого збору. До того ж, неправильно застосовані ставки мінімальної заробітної плати діючої у 2020 році.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав скаргу.

Стягувач - ОСОБА_1 заперечував проти задоволення скарги.

Як вбачається з матеріалів справи постановою особи, дії якої оскаржуються, 12.08.2019 року відновлено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-1117 виданого Суворовським районним судом м.Одеси, про зобов`язання ПрАТ "Одеський завод сільскогосподарського машинобудування" не чинити перешкод ОСОБА_2 в приватизації квартири АДРЕСА_1 .

04.02.2020 року постановою особи, дії якої оскаржуються, з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 18892,00 грн.

На спірні правовідносини поширюється Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі статтею 1 якого, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 ЗУ «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

З положень п. 2 ч. 1ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», вбачається, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

Приписами ч. ч. 1, 2ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною 2 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Справи про оскарження дій (бездіяльності) органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з приводу розгляду звернень зацікавлених осіб, встановлених Законом України «Про звернення громадян» та іншими законами України, є справами адміністративної юрисдикції.

Це випливає з положень пункту 1 частини 1статті 19 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

До юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

З наведених норм права слідує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у разі порушення законодавства про звернення громадян та на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 420/6173/19.

Таким чином, враховуючи те, що в даному випадку скаржником оскаржуються рішення та постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесена в рамках виконавчого провадження та враховуючи, що вказана постанова являється окремим виконавчим документом, а не виконавчим листом, виданим судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, боржник як учасник цього виконавчого провадження має право звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому дана скарга не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Як визначено ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 року, у зв`язку із цим у разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою, а, помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі.

Суд забезпечивши докази шляхом витребування копії виконавчого провадження, під час розгляду скарги по суті, встановив наявність підстав для виконання вимог ст.255 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд роз`ясняє скаржнику право звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства до Одеського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 1,2,74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 255,260,261,353,450 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства "Одеський завод сільскогосподарського машинобудування" на дії заступника начальника Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мельнічука Руслана Валерійовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 про визнання постанови про стягнення виконавчого збору протиправною та її скасування, провадження по справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 04.12.2020 року.

Суддя