Провадження № 6/638/81/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого суддя Омельченко К.О.,

за участю секретаря Корнієнко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Шинделя Володимира Анатолійовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , співвласники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

УСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Шиндель В.А. звернувся до суду з поданням, в якому просить визначити частку майна ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє спільно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частки вказаної квартири.

На обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округуХарківської області Шинделя В.А. знаходиться виконавчий лист № 638/12129/18, виданий 25.03.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за розпискою 9500,00 євро, що еквівалентно 298433,95 грн, процентів 20523,39 грн, а всього 348957,34 грн (виконавче провадження №58906200 від 15.04.2019) та витрат по сплаті судового збору у сумі 3475,01 грн (виконавче провадження №58906221 від 15.04.2019). Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (ЗВП № 58909320 від 15.04.2019). Приватним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника та здійснення примусового виконання направлені запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Відповідно до наданих відповідей установ, до яких вчинялись запити та направлялися вимоги про надання інформації, у боржника відсутні джерела доходу та рахунки у банківських установах. За боржником не зареєстровано транспортних засобів. Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, боржнику, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м. Приватним виконавцем неодноразово було здійснено виїзди за адресою зареєстрованого місця проживання боржника, однак боржника не виявлено, доступу до житла не надано, можливості перевірити майновий стан боржника не було. Боржник не виконав своїх обов`язків, а саме, будь-яких усних чи письмових пояснень відповідно невиконання рішення суду не надав, декларацію про доходи та майно приватному виконавцю не направив, до житла не допустив.

Приватний виконавець Шиндель В.А. просив розглянути подання без його участі за наявними у справі матеріалами, про що зазначив у письмовій заяві.

Заінтересована особа - боржник по виконавчим провадженням ОСОБА_1 , у судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заінтересовані особи стягував ОСОБА_2 та співвласники майна, в якому приватний виконавець просить виділити частку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили

Враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання без учасників справи та фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України суд у десятиденний строк розглядає питання визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Дослідивши вказане подання разом із доданими до нього документами, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Шинделя В.А. знаходиться виконавчий лист № 638/12129/18, виданий 25.03.2019 Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за розпискою 9500,00 євро, що еквівалентно 298433,95 грн, процентів 20523,39 грн, а всього 348957,34 грн (виконавче провадження №58906200 від 15.04.2019) та витрат по сплаті судового збору у сумі 3475,01 грн (виконавче провадження №58906221 від 15.04.2019). Приватним виконавцем відкрито зведене виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (ЗВП № 58909320 від 15.04.2019).

16.04.2019 приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця на загальну суму 10450,00 євро.

Боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, боржнику, а також ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належить на праві спільної сумісної власності 3-кімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 63,9 кв.м.

Приватним виконавцем неодноразово, було здійснено виїзди за адресою зареєстрованого місця проживання боржника, однак боржника не виявлено, доступу до житла не надано, можливості перевірити майновий стан боржника не було, що підтверджується відповідним актом.

Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Частиною першою статті 368ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст.371 ЦК України, згідно з якою Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно із статтею 366ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між боржником та заінтересованими особами були домовленості щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості та майна у нього не має. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що частка боржника ОСОБА_1 та заінтересованих осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 63,9 кв.м., складає по 1/ 3 частки.

Керуючись ст. ст 223, 258-261,443ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Шинделя Володимира Анатолійовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити, що частка боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), у майні - квартирі АДРЕСА_1 , якою він спільно володіє з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , становить 1/3 частки вказаної квартири.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 02.12.2020.

Суддя К.О. Омельченко