П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Київ

справа № 761/35514/19

провадження № 22-ц/824/9552/20

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Головне управління Національної поліції в Київській області, Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у складі судді Притули, повний текст складений 09.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Національної поліції України в Київській області здійснюється досудове розслідування по кримінальним провадженням № 0000894 від 11 грудня 2017 року, розпочатого за ч.1 ст.129 КК України та кримінальне провадження № 0000391 від 18 червня 2018 року, розпочатого за ч.1 ст.369 КК України.

Позивач зазначає, що вона є потерпілою у вказаних кримінальних провадженнях. Слідчими в кримінальних провадженнях не здійснюється належним чином досудове розслідування та до цього часу не оголошено підозру, справи не передані до суду.

ОСОБА_1 вважає, що такою бездіяльністю, їй спричинена моральна шкода, оскільки вона зазнала хвилювань, витрачала час для доказування своєї правоти, неодноразово зверталась до суду. Вона зауважує, що упродовж 7 років 7 місяців працівники правоохоронних органів не притягують до відповідальності винних осіб.

Отже, посилаючись на положення ст.ст.23, 1173, 1174 ЦК України, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в розмірі 191 282 грн. за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Вважає, що судом порушено норми матеріального і процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення справи. Справа розглянута упереджено, рішення прийнято без належного обґрунтування.

Від ГУНП в Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказує про те, що позивач не навела міркувань, з яких вона виходила, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обґрунтувала існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним діянням, не надала документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування. Крім того, жодних доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліції, позивачем також не надано.

З урахуванням наведеного, відповідач просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона просить задовольнити її апеляційну скаргу посилаючись на те, що внаслідок протиправної та системної бездіяльності відповідача вона була позбавлена відчуття безпеки, зазнала порушення психологічного благополуччя та постійно перебуває в стані емоційної психологічної напруженості, страху, відчаю та безпорадності, через що постійно зазнає глибоких та душевних страждань.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року (справа №761/40455/17) задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області Грицаєнко О.В. або іншого слідчого СУ ГУ НП в Київській області, уповноваженого вносити відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄДРДР, на підставі заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2017 року, зареєстровану в журналі за ЄО за №558 (а.с. 46).

На виконання зазначеної ухвали суду, 11 грудня 2017 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про те що 19 серпня 2014 року ОСОБА_2 висловлювала відносно ОСОБА_1 погрози вбивством та розпочате кримінальне провадження за №0000894 за ч.1 ст.129 КК України (а.с. 45).

21 грудня 2017 року ОСОБА_1 в вищезазначеному кримінальному провадженні вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого (а.с. 47).

Також, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 червня 2018 року (справа №761/19409/18) було задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано старшого слідчого СУ ГУ НП в Київській області Єльцова А.В. або іншого уповноваженого слідчого СУ ГУ НП в Київській області негайно, але не пізніше 24 годин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 від 22.05.2018 року, зареєстровану в ЖЄО за №3390, талон-повідомлення №126 (а.с. 51-52).

На виконання зазначеної ухвали суду, 18 червня 2018 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про те що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2012 року приховують злочин, що вчинив її брат ОСОБА_4 , який в липні 2012 року викрав та пошкодив їх спадщину та розпочате кримінальне провадження за №0000391 за ч.1 ст.396 КК України (а.с. 53).

25 червня 2018 року ОСОБА_1 в зазначеному кримінальному провадженні вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

26 грудня 2018 року ОСОБА_1 зверталась із заявою до Кагарлицького відділення поліції Обухівського ВП ГУНП в Київській області та 05 лютого 2019 року до Кагарлицької місцевої прокуратури з проханням надати інформацію в кримінальному провадженні №0000894, та №0000391 про причини невручення підозри та не направлення обвинувального акту до суду, які, з пояснень позивача, залишились без відповіді (а.с. 4, 5).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з його недоведеності. Судом не встановлено дій з боку Головного управління Національної поліції України у Київській області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди на підставі статей 1176, 1167, 1173 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб, самі по собі не можуть свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не можуть бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно - наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Натомість, позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників органів досудового розслідування, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: