КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 761/34071/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Савицький О.А.

01 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача 12 500 дол. США, що на дату подання позовної заяви згідно офіційного курсу НБУ становить 353 750 грн., суми основного боргу за договором позики, укладеного між сторонами.

Також ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, кадастровий номер: :03:041:0082, площею 0.1018 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою вжити заходи забезпечення позову.

Посилається на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує про наявність боргу у відповідача в розмірі 12 500 дол. США, а заходи забезпечення накладення арешту на земельну ділянку є співмірними із позовними вимогами, оскільки не чинять для ОСОБА_2 збитків у разі задоволення позову, не порушують його права, та враховують інтереси не тільки сторони позивача.

Зазначає, що у випадку задоволення позову, виконання рішення буде неможливим, якщо відповідач і в подальшому буде уникати виконання свого обов`язку по сплаті заборгованості.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/15046/2020
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом належним чином про час та місце слухання справи

Здійснювалося оголошення ОСОБА_3 про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників цивільного процесу.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Встановлено, що предметом позову є майновий спір про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 12 500 дол. США, а забезпечити позов ОСОБА_1 просить, шляхом накладення арешту на земельну ділянку реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31, кадастровий номер: :03:041:0082, площею 0.1018 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином не вказав причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та не обґрунтував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання можливого рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова