Справа № 640/6187/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва О.Д. про визнання недійсними правочинів, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась у суд із позовом до відповідачів, ПАТ «АКБ «Базис», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва О.Д. про визнання недійсними договір про відступлення права вимоги №ВВ-90/09 від 02.06.2016р. між ПАТ «АКБ «Базис» та ТОВ «Юридична компанія «Юр-Алком», а також договір про відступлення права за іпотечним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між банком та позивачем від 04.09.2009р. був укладений кредитний договір, в забезпечення виконання за зобов`язаймо якого укладений також договір іпотеки від 04.09.2009р. Заочним рішенням суду від 25.01.2013р. з позивача на корить банку стягнута заборгованість за кредитним договором.

02.06.2016р. між банком та ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» укладено договір №ВВ-90/09 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 90/09 від 04.09.2009. Також, 03.06.2016р. між банком та ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ» укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Фактично оспорювані договори є договорами факторингу, які у відповідності до ст.1054 ЦК України та ст.ст.4,5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» можуть укладатися лише фінансові установи, натомість банк на час укладання договір не був фінансовою установою, оскільки був позбавлений банківської ліцензії , внаслідок чого оспорювані договори підлягають визнанню недійними.

Відповідач - ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», у поданому відзиві зазначив, що оспорювані договори не є договорами факторингу та підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Ухвалами суду було відкрито провадження у справі, залучений у якості співвідповідача ПАТ «АКБ Базис», вимоги до якого в подальшому закриті у зв`язку із припиненням юридичної особи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 04 вересня 2009 року між ПАТ «АКБ «БАЗИС» в особі ПЕРШОЇ ХАРКІВСЬКОЇ ФІЛІЇ ПУБЛІЧНОГО АТ «АКБ «БАЗИС» який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Базис» в особі Першої Харківської філії АКБ «Базис», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір на відкриття кредитної лінії № 90/09, згідно якого Відповідачу було надано кредит в сумі 2170000,00 (два мільйони сто сімдесят тисяч) гривень 00 копійок строком до 03 вересня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 (шістнадцять) відсотків річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, 04 вересня 2009 року був укладений між банком та ОСОБА_1 договір іпотеки , який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М., предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 25.01.2013р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «БАЗИС» суму заборгованості по кредитному договору на відкриття кредитної лінії № 90/09 від 04.09.2009 року у розмірі 3218518,12 гривень 12 копійок.

02 червня 2016 року між ПАТ «АКБ Базис» та ТОВ «ФК «Юридична компанія Юр-Алком» укладено договір №ВВ-90/09 про відступлення права вимоги за кредитним договором № 90/09 від 04.09.2009, відповідно до якого новий кредитор набуває право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

03 червня 2016 року між ПАТ «АКБ Базис» та ТОВ «ФК «Юридична компанія Юр-Алком» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 04 вересня 2009, який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Чуєвою О.Д.

Відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Щодо розмежування за предметом під час цесії може бути відступлено право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, в яких заміна кредитора не допускається (стаття 512 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути тільки право грошової вимоги (як тієї, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

У разі цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Також, ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватися по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносин факторингу немає, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина 3 статті 656 ЦК України).

Із договору про відступлення права вимоги №ВВ-90/09 від 02.06.2016р., банк відступив правом вимоги за договором кредиту «за номінальною вартістю» без стягнення додаткової плати. Договір відступлення права за іпотечним договором від 03.06.2016р. укладений без визначення оплати.

Тобто , у договорах відсутні умови, притаманні договору факторингу, а розмір грошової вимоги, відступленої за вказаним договором, дорівнював ціні її відступлення, у зв`язку з чим укладені між банком та ТОВ «Юридична компанія Юр-Алком» договори про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договорами цесії. ( правова позиція ВС у справі № 916/1410/19 від 03.06.2020р.).

Враховуючи, що оспорювані правочини за своєю природою не договорами факторингу на них не поширюється положення ст. 1079 ЦК України та ст.ст.4,5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», внаслідок чого підстави для їх визнання недійними -відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 4,11, 81, 82, 158, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «ЮР-АЛКОМ», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуєва О.Д. про визнання недійсними правочинів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 07.12.2020р.

Суддя Бородіна Н.М.