Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Гуденко О.А.

при секретарі Дудник Г.С.,

за участю представника позивача - адвоката Медюк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд визначити місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

Вимоги обґрунтовані тим, що з 04.07.2002 р. по 14.07.2017 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За домовленістю сторін, син залишився проживати з відповідачем, а донька -з нею. Відповідач не дозволяє їй відпочивати з донькою за кордоном.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду справу розглянуто за відповідача та представника третьої особи, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №2636.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 липня 2017 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно характеристики навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня - дошкільний навчальний заклад «Чайка» ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 14.11.2019 р., ОСОБА_1 працює на посаді старшої медичної сестри. Встигла зарекомендувати себе справжнім професіоналом, відданим і люблячим свою справу. Чуйно ставиться до вихованців та працівників комплексу. Трудову дисципліну ніколи не порушувала, не палить та не вживає спиртні напої.

Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , матері ОСОБА_6 , учениці 5-А класу Миколаївської гімназії №41, мати дитини проявила себе як активна учасниця шкільного життя доньки: відвідує батьківські збори, сумлінно виконує батьківські обов`язки.

Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Вимоги ст.ст. 150, 152, 155 СК України передбачають гарантоване право дитини на належне батьківське виховання, обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.

Стаття 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Як зазначено у ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матір`ю тільки за виняткових обставин. А звідси, перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).

Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.1ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Разом з цим, п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З акту наданих послуг за договором №5 від 03.12.2019 р. про надання правничої (правової)допомоги від 11.12.2019 р. встановлено, що адвокатом О.В. Медюк надано послуги в сумі 1000,00 грн. (написання позовної заяви) за надання правової допомоги.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 18, 259, 263-265, 280,281, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа по справі - Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О. А. ГУДЕНКО