КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року

справа № 757/18565/19-ц

провадження № 22-ц/824/8167/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця»- Єрьомичевої Аліни В`ячеславівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсацію втрати частини грошових доходів,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсацію втрати частини грошових доходів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 7 910, 01 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 травня 2017 року по 30 червня 2019 року без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів в розмірі 169 803,14 грн та компенсацію втрати частин грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1 134,14 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні вимог.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачем не визнається наявність заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу за період з березня 2017 р. по липень 2017 р., оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалось через відсутність первинних документів у зв`язку із втратою контролю над структурним підрозділом і його діяльністю в м. Донецьк. Надані позивачем розрахунки заробітної плати та табелі обліку робочого часу виготовлені на непідконтрольній території, а тому викликають сумніви.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, в якому зазначено про неможливість виконання відповідачем обов`язків, передбачених законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Зазначає, що відсутні обставини, які б перешкоджали відповідачу здійснювати виплату по заробітній платі. Вважає, що посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи з непідконтрольної Україні території не є підставою для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат належних працівникові лежить на працедавцеві.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Українська залізниця» порушено вимоги трудового законодавства при проведенні розрахунку зі звільненим працівником, та відсутності обставин, що виключають відповідальність роботодавця за вказані порушення.

Проте повністю погодитись із таким висновок суду не можна.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 22.02.1985 року позивача прийнято на роботу до ДП «Донецька залізниця».

Відповідно до Наказу № 145/ДН-ос від 01.08.2016 року позивача прийнято на посаду начальника оперативно-аналітичного сектору відділу перевезень структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця «ПАТ «Укрзалізниця» з 02 серпня 2016 року (а.с.23 т.1).

Наказом №288/ДН-ос від 11.05.2017 року позивача звільнено з роботи з 11.05.2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с.21, 27 т.1).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила стягнути заборгованість по заробітній платі, в тому числі грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 10 772,14 грн, суму середнього заробітку за час розрахунку, що з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог складає 169 803,14 грн, втрату частини грошового доходу у зв`язку із порушенням термінів їх виплат у розмірі 1 547,75 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що у день звільнення їй не виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 16 березня 2017 року по 11 травня 2017 року та не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Відповідно до розрахунку оплати відпустки ОСОБА_1 компенсація за невикористану відпустку за періоди:

- з 12.12.2015 р. по 11.12.2016 р. складає 637,16 грн;

- з 12.12.2016 р. по 11.12.2017р. рік складає 3 185,80 грн.

Згідно розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 нараховано відповідачем до виплати заробітну плату:

- за березень 2017 року - 8 789,35 грн, сума до виплати - 6 989,1 грн;

- за травень 2017 року - 4553,67 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірах 637,16 грн та 3185,80 грн, сума до виплати 3 621,00 грн.

За квітень 2017 року розрахунок заробітної плати не надано.

Крім того, як зазначено в позовній заяві, відповідачем виплачено позивачу суму авансу у березні місяці у розмірі 2700 грн.

Таким чином, сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 7 910, 14 грн.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Право на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці».

Позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 11.05.2017 року та виконувала свої трудові обов`язки до цього часу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні не провів з позивачем остаточного розрахунку та не виплатив заборгованість по заробітній платі та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Посилання відповідача на відсутність первинної документації як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, колегія суддів оцінює критично, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника. Крім того, наявна в матеріалах справи копія трудової книжки позивача, що містить підпис уповноваженої особи та печатку, свідчить про наявність доступу відповідача до документації підприємства.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелів обліку використання робочого часу колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не спростовано недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за березень - травень 2017 року, як і не спростовано наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі, оскільки законодавством про працю не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заборгованості по заробітній платі.

В той же час форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, та є підставою для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк. З 20.03.2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ «Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Донецьк, м. Луганськ перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Початок дій форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року. Унеможливлення виконання ПАТ «Укрзалізниця», регіональною філією «Донецька залізниця» обовязків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47,83,115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме актами тероризму на території м. Донецька, тривалими перервами в роботі транспорту, регламентними умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо.

Встановивши, що у трудових правовідносинах між позивачем та відповідачем виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, та у період існування яких останній об`єктивно, з незалежних від нього причин, був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, у тому числі щодо позивача, відтак суд приходить до висновку відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Відповідний висновок викладеного у постанові Верховного Суду від 05.10.2020 року, справа № 235/3899/18.

Судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, оскільки він є належним доказом який підтверджує відсутність вини відповідача у непроведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів.

Таким чином, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсацію втрати частини грошових доходів підлягає скасування з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця»- Єрьомичевої Аліни В`ячеславівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум та компенсацію втрати частини грошових доходів скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді