Справа № 316/2410/19
Провадження № 2/316/293/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Нестерової Г.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Енергодар в порядку загального позовного провадження цивільну справу ЄУ №316/2410/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , в якому зазначила, що між ними був зареєстрований шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Позивач зазначає,що спочатку спільне життя з відповідачем складалось непогано, вони кохали один одного, разом вели домашній побут. Але з часом їхні стосунки погіршилися, оскільки вони мають різні погляди на важливі питання та обов`язки подружжя в сім`ї. Просить розірвати шлюб, оскільки шлюбних стосунків між ними фактично не існує. Після розірвання шлюбу прізвище просить залишити.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.11.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2020 року підготовче судове провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду надала письмову заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Крім того позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з березня 2019 року та з цього часу вони мешкають окремо один від одного. Відповідач їй погрожує та переслідує. Також її переслідує батько відповідача, який ходить по сусідах та просить їх слідкувати за нею. Через це відносини з відповідачем в неї негативні. Примирення в даному випадку не можливо. Позивач має намір створити родину з іншим чоловіком, тому подальше життя з відповідачем є неможливим (а.с.77).

Відповідач ОСОБА_2 в черговий раз у судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про відкладення розгляду справи через запровадження карантину у м. Енергодар (а.с.107).

Вирішуючи питання про можливість вирішення справи по суті, суд не приймає до уваги надану відповідачем заяву з наступних підстав.

Так, дана цивільна справа перебуває у провадженні суду з листопада 2019 року. Ухвалою суду від 28.11.2019 року призначено підготовче засідання по справі на 21.02.2020 рік, але відповідач надав письмову заяву про відкладення розгляду справи через його хворобу (а.с.21,22), тому судове засідання було відкладено на 13.04.2020 рік.

В судове засідання 13.04.2020 року відповідач не з`явився, 10.04.2020 року надав письмову заяву про те, що оскільки конверт із повісткою було покладено до поштової скриньки його сусідки, він запізно дізнався про дату судового засідання, а тому в нього не було часу на підготовку до участі у справі. Зазначаючи на відсутність в суду підтвердження вручення йому повістки, просить розгляд справи відкласти (а.с.28-29). Тому судове засідання було відкладено на 04.05.2020 рік.

04.05.2020 року відповідач до суду знову не з`явився, надав письмову заяву зі змістом аналогічним змісту заяви від 10.04.2020 року (а.с.37-38). Через надану відповідачем заяву розгляд справи відкладений на 02.06.2020 рік.

У засідання 02.06.2020 року, відповідач не з`явився, через канцелярію суду надав письмову заяву, відповідно до якої зазначив, що дії АТ «Укрпошта» щодо доставки рекомендованих відправлень не відповідають вимогам Порядку дій листоноші. Вважає, що листоноша зобов`язаний вручити йому судову повістку особисто, здійснюючи свій візит до його квартири, а не вкладувати повідомлення про необхідність отримання листа до поштової скриньки. Просив суд надсилати йому судові повістки тільки після закінчення карантину. Через те що він запізно дізнався про дату судового засідання та в нього не було часу на підготовку до участі у справі, просить її розгляд відкласти. Він не бажає, щоб судове засідання проходило без його участі та без участі його адвоката. Крім того просив надати строк для примирення з позивачем (а.с.47-49).

Ухвалою суду від 02.06.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання подружжю строку для примирення було відмовлено (а.с.54).

Ухвалою суду від 02.06.2020 року підготовче засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 02.07.2020 рік (а.с.57,58).

У судове засідання 02.07.2020 року відповідач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про відкладення розгляду справи через його хворобу (а.с.63,64), тому судове засідання було відкладене на 11.09.2020 рік.

10.09.2020 року позивачем було надано заяву про відвід судді (а.с.70-73) та ухвалою суду від 11.09.2020 року у задоволенні даної заяви відмовлено (а.с.75), а судове засідання перенесено на іншу дату 09.10.2020 рік.

09.10.2020 року до суду від батька відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшла письмова заява з повідомленням про те, що його син в даний час перебуває на прийомі у лікаря та підтверджуючи документи поки надати не може, тому передав прохання у зв`язку з хворобою судове засідання відкласти (а.с.80).

Судове засідання було знову перенесене на 06.11.2020 рік, але 04.11.2020 року до суду поштою надійшла письмова заява ОСОБА_2 відповідно до якої останній зазначає що він та його сім`я з 12.10.2020 року по 27.10.2020 рік знаходились на лікарняному з діагнозом «коронавірус». Судову повістку він не зміг отримати на пошті, оскільки перебував на лікарняному та контактувати з ним було небезпечно, та конверт був згодом повернутий до суду. Тому просить відкласти судове засідання, оскільки через хворобу він не отримував судової повістки та належним чином повідомлений не був. Крім того через те, що хворів не мав часу підготовитись до суду та зустрітися з адвокатом (а.с.89-94).

Враховуючи надану відповідачем заяву, судове засідання було перенесена на 23.11.2020 рік.

Але в судове засідання 23.11.2020 року ОСОБА_2 не з`явився, поштою надіслав заяву в якій зазначив, що судову повістку вчасно отримати не встиг, оскільки є працюючим, та конверт був повернутий до суду. Крім того зазначає, що його адвокат, який мешкає у м. Запоріжжя хворіє на «COVID-19», а також він сам своєю присутністю може нанести шкоду працівникам суду, так як в його колег з якими він контактував є підозра на «COVID-19», а також багато мешканців його під`їзду також хворіють на «COVID-19». Тому у зв`язку із запровадженням карантину просить судове засідання відкласти (а.с.102-105).

З вищевикладеного випливає, що відповідач протягом року жодного разу в судові засідання не з`явився, кожного разу надаючи заяви про відкладення.

Судом було вжито всіх заходів щодо дотримання прав відповідача на участь у судових засіданнях, що виразилося в неодноразовому відкладенні судових засідань та наданні ОСОБА_2 часу для підготовки та явки до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман протии Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз протии Польщі» від 19.06.2001).

Натомість відповідач, зловживаючи своїми правами умисно затягує розгляд справи, наголошуючи, зокрема, на бажанні особисто брати участь у судовому засіданні, разом з тим, протягом всього ч асу розгляду справи жодного разу в судове засідання не з`явився. Необхідно зазначити, що участь особи у судовому засіданні не є обов`язком. Так, учасник справи може брати участь через представників (ч.1 ст.58 ЦПК України). У своїх заявах відповідач неодноразово зазнає на наявність в нього представника (адвоката), який мешкає у м. Запоріжжя, але будь-яких доказів укладення з адвокатом Договору про надання правової допомоги суду не надано. В разі неможливості явки в судове засідання сторона не позбавлена надавати докази чи пояснення. В порядку ст..174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Тобто у відповідача було достатньо часу для викладення своєї позиції у відповідній заві по суті справи.

Крім того в раніше наданих та в останній своїй заяві ОСОБА_2 посилається на введення у країні карантину, разом з цим дана обставина не зупиняє роботи судів, а сторони та/або їхні представники не позбавлені можливості брати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України.

Вищезазначені обставини мають наслідком відкладення розгляду справи та перенесення судових засідань на більш пізній строк, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України, встановлено, що учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 11 ЦПК України закріплений принцип пропорційності, відповідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином чергове перенесення судового засідання свідчило би про надання судом переваги правам відповідача над правами позивача, яка наполягає на розірванні шлюбу та повністю спростовує твердження відповідача про їхнє примирення та небажання розлучатися.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи без участі відповідача, судом в порядку ст..11 ЦПК України зокрема враховано складність справи та предмет спору.

Судом у справі встановлено характер правовідносин між сторонами, який дозволяє в даному випадку прийняти рішення по справі.

Таким чином, на підставі викладеного суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 червня 2017 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 159 (а.с.5). Мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Позивач ОСОБА_1 зазначає на неможливість подальшого сумісного проживання у шлюбі з відповідачем.

Попри багаторазову неявку відповідача судом встановлено, що останній проти розірвання шлюбу заперечує та не бажає його розірвання, зазначаючи на те, що вони з дружиною бажають вирішити свої проблеми без суду та їхні відносини поступово покращуються. Ані він, ані його дружина не мають наміру вступати до іншого шлюбу, його дружина його кохає та розірвання шлюбу вона не бажає. Вказані обставини зафіксовані у відповідних письмових заява відповідача (а.с.37-38, 28-29).

Проте, як було встановлено раніше, твердження відповідача про небажання його дружини позивача по справі розлучатися є таким, що не відповідає дійсним обставинам.

В матеріалах справи наявні письмові заяви позивача, відповідно до яких остання зазначає на неможливість збереження шлюбу та подальшого сумісного проживання з відповідачем (а.с.23,32,42,62,69,77,96). Крім того позивач висловила свою позицію щодо неможливості примирення з відповідачем у судовому засіданні 02.06.2020 року, в якому вона приймала участь (а.с.54). Позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже судом встановлено, що сторони не проживають однією сім`єю з березня 2019 року, подружніх стосунків не підтримують, взаємних обов`язків, спільного майна не мають, сумісного господарства не ведуть. Між сторонами склались неприязні відносини, які негативно впливають на позивача. Позивач має намір створити родину з іншим чоловіком. Шлюб між сторонами існує формально.

Сторонам строк на примирення не надавався, оскільки норма яка регулює примирення між подружжям (ст..111 СК України) носить не зобов`язальний характер, а передбачає право суду, за наявності певних обставин, індивідуальних для кожного окремого випадку, надати строк для примирення та суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду України від 26.11.2018 року по справі № 761/33261/16-ц, провадження № 61-33349св18.

Крім того суд зауважує, що дана цивільна справа перебуває у провадженні суду з листопада 2019 року. На думку суду сторони мали можливість протягом року, коли тривав розгляд справи вчинити певні дії, направлені на примирення та збереження сім`ї, адже в даному випадку характер спірних правовідносин носить особистий характер та не передбачає зобов`язання судом однієї зі сторін до виконання або невиконання певних дій. Отже сторони мали можливість примиритися і без наявності відповідної ухвали суду.

Необхідно зазначити, що факт розірвання шлюбу не призводить до зменшення прав та обов`язків батьків щодо спільної дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд вважає що позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами може бути розірваний.

Керуючись ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 17 червня 2017 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 159.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити прізвище « ОСОБА_5 ».

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко