Ухвала

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/16969/16-ц

провадження № 61-19022к19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 292 037,44 грн, яка, з урахуванням пені, неустойки та додаткових витрат на підтримання здоров`я, складає 671 686,11 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 січня 2015 року в розмірі 292 037,44 грн та пеню із заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 117 237,73 грн, а всього - 409 275,17 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4 092,75 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року (повний текст якої складено 25 липня 2019 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року - без змін.

25 жовтня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд. Крім того, ОСОБА_2 просив поновити йому строк на касаційне оскарження судових рішень та зупинити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, відкрито касаційне провадження в цій справі, витребувано її матеріали з Печерського районного суду міста Києва та зупинено виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Листом Верховного Суду за вих. № 14937/0/223-20 від 28 жовтня 2020 року справу № 51886/0/222-20 було повернуто до Печерського районного суду міста Києва.

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку заяву, що надійшла до Верховного Суду 02 листопада 2020 року, в якій просив виправити описку, яка стосується правильності інформації в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року, а саме - в реченні описової частини постанови Верховного Суду «В нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження» дописати дату винесення постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження «від 25 листопада 2019 року».

Листом Верховного Суду за вих. № 51886/0/222-20 від 12 листопада 2020 року справу № 757/16969/16-ц витребувано з Печерського районного суду міста Києва.

19 листопада 2020 року справа № 757/16969/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року в цій справі.

Листом Верховного Суду за вих. № 16004/0/223-20 від 25 листопада 2020 року справу № 51886/0/222-20 було повернуто до Печерського районного суду міста Києва.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 повторно подав засобами поштового зв`язку заяву, яка надійшла до Верховного Суду 30 листопада 2020 року, про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року, посилаючись на те, що в реченні описової частини вказаної постанови не вказано номери аркушів справи, а саме - аркуша документа, на який посилається касаційна інстанція в реченні: «В нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 25 листопада 2019 року». Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив виправити вказану описку.

Вказана заява підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статі 44 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини другої статті 2 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої ним 29 жовтня 2020 року, про виправлення описки в реченні описової частини постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року «В нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження», Верховний Суд роз`яснив заявнику про те, що його незгода з викладом в судовому рішенніобґрунтування касаційної скарги не є підставою для задоволення його заяви про виправлення описки, оскільки, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд усуває лише неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Відповідно до частини четвертої статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Враховуючи, що 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 вже звертався до Верховного Суду із заявою про виправлення описки в реченні описової частини постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року «В нього відсутня будь-яка заборгованість зі сплати аліментів, про що свідчить постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження», в задоволенні якої було відмовлено, однак 27 листопада 2020 року повторно подав до Верховного Суду аналогічну заяву, в якій знову просить виправити описку в цьому ж реченні описової частини постанови Верховного Суду, його дії з подання такої заяви необхідно визнати зловживанням процесуальними правами та повернути йому заяву.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що дії учасників справи, які мають ознаки зловживання процесуальними правами можуть бути підставою для застосування до них заходів процесуального примусу, передбачених статтею 144 ЦПК України.

Керуючись статтями 44, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Визнати зловживанням процесуальними правами подання ОСОБА_1 27 листопада 2020 року повторно заяви про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року.

Повернути ОСОБА_1 подану ним 27 листопада 2020 року заяву про виправлення описки в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов