КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Суханової Є.М., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів,-

встановив:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Банк Золоті ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів.

З урахуванням уточнень просила суд поновити їй термін подачі її кредиторських вимог до ПАТ «Банк Золоті Ворота» та зобов`язати АТ «Банк Золоті Ворота» визнати її кредитором ПАТ «Банк Золоті Ворота» та включити її майнові вимоги в сумі 70 991,00 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Золоті Ворота».

В обґрунтування позову посилалась на те, що 21.10.2013 р. між нею та АТ «Банк Золоті Ворота» було укладено договір строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №415Д/13, на підставі якого вона внесла на депозитний рахунок банку суму в розмірі 70 991 доларів США.

Постановою Правління Національного банку України від 04.12.2014 р. №781 банківську ліцензію АТ «Банк Золоті Ворота» було відкликано та запроваджено процедуру ліквідації банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 року №142 розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Останнім днем подання заяв для кредиторів банку було 09.01.2015 р.

ОСОБА_1 зазначила, що вона звернулася до банку з заявою про визнання грошових вимог кредитора, однак через перенесення робочих днів у 2015 році у зв`язку із святкуванням Нового року та Різдва Христового, дні з 01 до 11 січня 2015 року були вихідними, а 12 січня 2015 року за місцем її проживання (с. Хотів) не працювало поштове відділення, заява була відправлена з пропуском строку тільки 13.01.2015 року.

21.01.2015 р. позивач отримала від банку лист про відмову у задоволенні заяви про включення до реєстру кредиторів через пропуск строку для подачі.

Позивач наголошувала, що банком було залишено поза увагою поважні причини та обставини, через які нею несвоєчасно відправлено заяву.

11.06.2015 р. вона надіслала до банку доповнення до заяви, проінформувавши про обставини несвоєчасного направлення заяви.

В листі від 16.06.2015 року №1394 було вказано на відсутність підстав для визнання її кредиторських вимог та наголошено на можливості внесення таких змін лише на підставі рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2015 р. провадження у справі в частині вимог до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було закрито.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2015 р. в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 24.12.2015 р. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалась на те, що висновки суду першої інстанції щодо пропуску апелянтом строку для звернення з відповідною заявою для включення її вимог до реєстру кредиторів не обґрунтовані та здійснені в супереч загально відомим фактам.

Розпорядженням КМУ від 12.11.2014 р. №1084-р частину робочих днів у 2015 році було перенесено, а тому дні починаючи з 01 січня по 11 січня 2015 року були вихідними.

12 січня 2015 року на поштовому відділенні за фактичним місцем проживання апелянта було вихідним. Фізичної можливості здійснити відправку кореспонденції раніше або іншим шляхом в апелянта не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позов поданий не до належного відповідача.

Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Встановлено, що 21 жовтня 2013 року між АТ «Банк «Золоті Ворота» і ОСОБА_1 (вкладником) укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 415Д/13, за умовами якого вкладник вносить у банк грошові кошти в сумі 70 991 долар США, а банк приймає вклад і зобов`язується на умовах і в порядку, передбаченому договором, повернути вкладнику ці кошти та виплачувати 8 % річних. Датою повернення вкладу банк визначив 28 жовтня 2014 року.

У разі неотримання вкладником вкладу та процентів за ним в указаний термін строк дії вкладу не продовжується і нарахування процентів у майбутньому не здійснюється; банк відкриває вкладнику рахунок «Кошти на вимогу фізичних осіб» для обліку вкладу на вимогу та перераховує на нього суму вкладу та суму нарахованих процентів. Указаний рахунок закривається після повернення вкладнику сум за вкладом (пункт 6.1 договору).

Згідно з квитанцією від 21 жовтня 2013 року № 512929 філією АТ «Банк «Золоті Ворота» в м. Києві прийнято від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 70 991 долар США.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 781 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 05 грудня 2014 року № 142, яким розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Золоті Ворота» з 05 грудня 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року (провадження № 14-220цс18) вирішила питання щодо юрисдикції цієї справи та дійшла висновку про те, що Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд діють як представники сторони договірних відносин. За таких обставин не буде помилкою зазначити в такому позові як відповідача банк, від імені якого під час ліквідації діє уповноважена особа Фонду. Зазначене дає підстави стверджувати, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а належить до цивільної юрисдикції.

Таким чином висновок суду про те, що позивач звернувся не до належного відповідача спростовується правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року (провадження № 14-220цс18).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 послалась на те, що відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Останнім днем подання заяв кредиторів АТ «Банк «Золоті Ворота» було 09 січня 2015 року.

ОСОБА_1 стверджувала, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 1084-р було перенесено робочі дні у 2015 році: з п`ятниці 02 січня на суботу 17 січня; з четверга 08 січня на суботу 31 січня; з п`ятниці 09 січня на суботу 14 лютого, тому з 01 по 11 січня 2015 року були вихідні дні. Першим робочим днем був понеділок 12 січня 2015 року, який визначено вихідним у поштовому відділені в селі, де вона фактично проживає. Тому заяву про визнання грошових вимог кредитора ОСОБА_1 направила 13 січня 2015 року.

Листом від 28 січня 2015 року банк повідомив їй про закінчення строку подання такої заяви, у зв`язку із чим включення її до реєстру кредиторів неможливо. 11 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до уповноваженої особи Фонду з доповненням до заяви про визнання грошових вимог кредитора з посиланням на поважність причин пропуску строку її подання. Листом від 16 червня 2015 року банк повідомив ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для прийняття її заяви для визнання кредиторських вимог після закінчення встановленого законом строку та зазначив, що розпорядження Кабінету Міністрів України про перенесення робочих днів у 2015 році не стосувалось Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», а для банківської системи було встановлено особливий порядок роботи в зазначений період.

За приписами статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відомості про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» було опубліковано 10 грудня 2014 року, тому, враховуючи положення статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», останнім днем для подачі заяви уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб особою своїх вимог до банку було 09 січня 2015 року. Позивач із такими вимогами звернулася 13 січня 2015 року.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1084-р від 12 листопада 2014 року «Про перенесення робочих днів у 2015 році» з метою створення сприятливих умов для святкування 1 січня - Нового року та 7 січня - Різдва Христового, а також раціонального використання робочого часу рекомендувати керівникам підприємств, установ і організацій (за винятком органів Пенсійного фонду України, Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», Державної казначейської служби та банків) перенести у порядку і на умовах, установлених законодавством, у 2015 році для працівників, яким установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, робочі дні з: п`ятниці 02 січня - на суботу 17 січня; четверга 08 січня - на суботу 31 січня; п`ятниці 09 січня - на суботу 14 лютого.

За відповіддю Київської обласної дирекції Центру поштового зв`язку від 25 березня 2015 року, згідно затвердженого режиму роботи на 2015 рік відділення поштового зв`язку Хотів працювало: з вівторка по п`ятницю з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв, в суботу з 09 год 00 хв до 17 год 00 хв; вихідні дні: неділя та понеділок.

Про свої вимоги до банку кредитор зобов`язаний заявити у межах 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку. Однак Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає заборони щодо поновлення такого строку у разі його пропуску з поважних причин.

Вказане узгоджується з приписами пункту 3 частини першої статті 48 Закону, згідно з якою Фонд та його уповноважена особа наділені повноваженнями вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102).

У практиці ЄСПЛ напрацьовані три критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно легітимну мету та чи є захід з втручання у вказане право пропорційним такій меті (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Суханов та Ільченко проти України» («Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine») від 26 червня 2014 року, заява № 68385/10 і 71378/10, § 53).

Принцип пропорційності полягає у встановленні судом справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на майно, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Необхідність досягнення такого балансу відображена у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу покласти індивідуальний і надмірний тягар (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» («East/West Alliance Limited» v. Ukraine») від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 168).

Тому, оцінюючи у кожній конкретній справі пропорційність обмежень прав конкретного суб`єкта на підставі тих обставин і фактів, що безпосередньо досліджені судом, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цього суб`єкта, оскільки обмеження його прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обмеження кредиторів надзвичайно коротким строком на звернення з вимогами про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними, було би непропорційним, а таке втручання у права кредиторів на мирне володіння їх майном - неправомірним.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц (провадження № 14-296цс18).

Встановлено, що позбавлення права претендувати на отримання банківського вкладу у сумі 70 991 доларів США через пропуск 30-денного строку для звернення до Фонду з вимогами є для позивача надмірним тягарем і у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції це буде пропорційним меті, з якою цей строк у Законі був встановлений.

Фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а суд не встановив обставин, що могли б свідчити про нехтування позивачем її правом на звернення стосовно включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Банк Золоті Ворота» (заявник прострочила строк звернення до Фонду на один день у зв`язку з помилковим розумінням графіку роботи поштового відділення).

За таких обставин, суд першої інстанції не звернув уваги на норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, не встановив обставин, що входять до предмета доказування, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у позові, який ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» про захист прав споживача, визнання кредитором та внесення до реєстру кредиторів задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 термін подачі її кредиторських вимог до Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота».

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота»визнати ОСОБА_1 кредитором Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» та включити її майнові вимоги в сумі 70 991 доларів США до реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова