Ухвала

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 306/2473/18

провадження № 61-16550ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочара Івана Івановича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочара І. І., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на домоволодіння.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

05 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено в касаційній скарзі всіх учасників справи, їхнє місцезнаходження або місце проживання чи перебування.

За таких обставин, відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Звертаємо також увагу на те, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Статтею 8 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначено, що усі особи, які перебувають під юрисдикцією України, мають право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом.

Отже, заявник може скористатися правничою допомогою, зокрема, для роз`яснення встановлених судом недоліків поданої ним касаційної скарги, звернувшись до місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги (враховуючи місце проживання заявника: Свалявське бюро правової допомоги, що знаходиться у м. Свалява, пл. Головна, 1).

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 30 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк