Єдиний унікальний номер 233/919/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/1098/20
Єдиний унікальний номер 233/919/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/1098/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Кішкіної І.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Бахмут апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договорів та зобов`язання вчинити певні дії (суддя першої інстанції Малінов О.С.),

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31 травня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № HAH2GK01270052, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 92 700,00 доларів США на термін до 28 травня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та порядку, встановлених кредитним договором. В якості забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 31 травня 2007 року було укладено договір поруки № HAH2GK01270052. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором шляхом надання коштів відповідачу. В зв`язку з невиконанням умов договору належним чином, утворилася заборгованість станом на 08 лютого 2016 року, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 91 352,70 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 37 810,77 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 6 551,56 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 64 264,36 доларів США, у загальному розмірі 199 979,39 доларів США. Позивач просив достроково стягнути з відповідачів на його користь солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 115 785,41 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом 91 352,70 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом 24 432,71 доларів США, що в еквіваленті за курсом 25,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08 лютого 2016 року складає 2 999 999,97 грн. та судові витрати.

В жовтні 2016 року відповідачами подано зустрічний позов про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, посилаючись на порушення Банком під час укладання кредитного договору із ОСОБА_1 Закону України «Про захист прав споживачів», рішення Конституційного Суду України у справі №15-рп/2011 від 10.11.2011 року щодо поширення норм вказаного закону на кредитні правовідносини, просив: визнати недійсним кредитний договір № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 , а також визнати недійсними, - як похідні від основного зобов`язання, - договір іпотеки квартири № НАН 2G 101270052 від 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_1 , скасувавши заборону відчуження нерухомого майна, переданого у іпотеку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , та визнати недійсним договір поруки № НАН 2G 101270052 від 31.05.2007 року між Банком та ОСОБА_2 . Також представником позивачів за зустрічним позовом було подана заява про застосування позовної давності до заявлених Банком вимог, оскільки вважав, що Банком пропущено строк звернення до суду зважуючи на те, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 07.06.2012 року, а Банк звернувся до суду із позовом лише 23.02.2016 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № НАН 2G К01270052 від 31.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Визнано недійсним договір іпотеки квартири № НАН 2G 101270052 від 31.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстровим номером 2624. Визнано недійсним договір поруки № НАН 2G К01270052 від 31.05.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 . Скасовано заборону відчуження нерухомого майна: трикімнатної квартири номер АДРЕСА_1 , накладеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2624. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 600,00 грн.

На вказане судове рішення ПАТ КБ «ПриватБанк» подана апеляційна скарга, в якій скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції керувався лише висновками економічної експертизи та не врахував інші докази у справі.

Зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання по суті зустрічних позовних вимог дійшов висновку про задоволення позову, залишивши поза увагою клопотання ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, укладених між сторонами 31.05.2007 року, оскільки позивач з зустрічним позовом звернувся до суду тільки 23.02.2016 року. Кредитний договір укладено між сторонами ще у 2007 році, позичальник погодився з усіма умовами договору, отримав кредитні кошти та тривалий час сплачував кредитну заборгованість. На думку скаржника, ще в 2007 році позичальникові стало відомо про порушення його прав та інтересів, у зв`язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув в 2010 році. Заяви про поновлення строку позовної давності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано та не обґрунтовано те, що саме заважало протягом такого тривалого часу звернутися з позовом до суду.

Вважає посилання позивача за зустрічним позовом на те, що йому не була надана банком повна інформація про сукупну вартість кредиту не є підставою для визнання кредитної угоди недійсною у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови спірного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність, обсяг платежів не весь час дії договору. Крім того, судом не врахована правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-134цс15 від 02.12.2015 року, якою зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові проценті ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Окрім того, судом першої інстанції також не враховано, що на час укладання кредитного договору 31.05.2007 року, постанова правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року не набрала законної сили, тобто на час укладання договору, він відповідав усім вимогам діючого законодавства.

Вказує, що у висновку експерта сума щомісячного платежу не відповідає умовам кредитного договору та встановлена 1084.89 доларів США (розрахована від суми кредитного ліміту 92 700.00 доларів США) та 901.15 доларів США (розрахована від суми кредиту 77 000.00 доларів СЩА).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року скасовано.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними договорів та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 травня 2007 року № HAH2GK01270052 у розмірі 63 383 ( шістдесят три тисячі триста вісімдесят три) долара США, 89 центів, яка складається з заборгованості по кредиту 32 699,52 долара США та заборгованості по відсоткам 30 684,37 доларів США, а також - витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги на судове рішення в розмірі 61 692 (шістдесят одну тисячу шістсот дев`яносто три) грн. 62 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року постанову апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 653,18 доларів США скасовано.

Передано справу № 233/919/16-ц в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 653,18 доларів США на новий розгляд до апеляційного суду.

17 лютого 2020 року матеріли справи № 233/919/16-ц надійшла до Донецького апеляційного суду (м Бахмут).

Представником відповідачів у справі ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк». Свою вимогу обґрунтовує тим, що строк виконання договору спливає 29.05.2030 року, тобто строк позовної давності відносно невиконання умов договору слід відраховувати саме від 29.05.2030 року. Щодо загальновідомого факту нестабільності курсів гривні до долара США зазначає, що в 2007 році жодної нестабільності курсів ще не було. Більш того, вимога щодо письмового попередження споживача про валютні ризики було вимогою тогочасного діючого законодавства. Проте, в ході судового розгляду первинним позивачем не заявлено, про недопустимість такого доказу як висновок судово-економічної експертизи, наявної в матеріалах справи тому заявляти про невідповідність розрахунків експерта не вірно.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Надьон О.В. підтримала доводи, викладені в запереченні з врахуванням часткового задоволення позовних вимог просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги в цій частині.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, Верховним Судом було скасовано постанову апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 58 653,18 доларів США та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то апеляційній перегляд буде проводитись саме в цій частині.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HAH2GK01270052, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 92 700 доларів США на термін до 28 травня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту повинно відбуватися у сумі і в строки згідно графіку погашення кредиту Додатку № 1. Відповідно до графіку погашення кредиту здійснюється щомісячними рівними платежами у розмірі 908,32 доларів США.

06 серпня 2015 року банк направляв позичальнику повідомлення від 03 серпня 2015 року про дострокове погашення кредитної заборгованості у зв`язку з невиконання позичальником своїх зобов`язань відповідно до умов договору. У повідомлені банк звертав увагу на необхідність погашення простроченої заборгованості протягом 5 календарних днів з дня отримання цього повідомлення.

ОСОБА_1 останній платіж внесений 02 липня 2012 року, а наступний термін платежу за договором був визначений до 05 серпня 2012 року (включно), який вона не здійснила.

Банк звернувся до суду з позовом 23 лютого 2016 року.

Відмовляючи в задоволені первісного позову, суд першої інстанції вважав, що представником Банку не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Щодо застосування строків позовної давності суд зазначив, що зважаючи на позицію представника Банку щодо аналогічного клопотання представника відповідачів за первісним позовом, а саме щодо строку позовної давності до вимог за спірним кредитним договором - до 29 травня 2030 року, тому суд вважав правильним розповсюдити цей самий строк і до вимог про визнання недійсним кредитного договору, тобто на весь період його безпосередньої дії. Вказану обставини суд узяв як підставу для відмови у задоволенні клопотання представника Банку щодо спливу строку позовної давності до зустрічних позовних вимог.

Також суд вказав, що позбавлений можливості визначити суму, яку належить повернути кредитодавцю, оскільки розрахунок такої суми суду не надано, клопотання про залучення до справи із визначенням процесуального статусу ПАТ «Акцент-Банк», правонаступника за спірним кредитним договором та отримувача платежів у його погашення суду не надходило.

Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (частина друга статті 509 ЦК України).

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Як визначено частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частині 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Апеляційний судом встановлено, що представником ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції: копію повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 01 листопада 2007 року (а. с. 72, Т. 2) про відступлення ПАТ «Акцент-Банк» права вимоги за кредитним договором № HAH2GK01270052; копію листа ПАТ «Акцент-Банк» від 27 лютого 2009 року (а. с. 73, Т. 2); копію додаткової угоди від 09 листопада 2011 року, укладену між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , до кредитного договору № HAH2GK01270052 (а. с. 75, Т. 2) з графіком платежів.

Представником банку до матеріалів справи були долучені додаткові пояснення згідно яких вбачається, що 25.04.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «А-Банк» було укладено Додаткову угоду № 1 до договору Факторингу №1 від 01.11.2007 року, за яким здійснено зворотне відступлення права вимоги за кредитами, зокрема за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року (т.3 а.с. 138-144), а тому апеляційний суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» є особою, яка має право вимоги за кредитним договором № HAH2GK01270052 від 31.05.2007 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши в матеріалах справи докази, (копію повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 01 листопада 2007 року (а. с. 72, Т. 2) про відступлення ПАТ «Акцент-Банк» права вимоги за кредитним договором № HAH2GK01270052; копію листа ПАТ «Акцент-Банк» від 27 лютого 2009 року (а. с. 73, Т. 2); копію додаткової угоди від 09 листопада 2011 року, укладену між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 , до кредитного договору № HAH2GK01270052 (а. с. 75, Т. 2) графік платежів, апеляційний суд дійшов висновку, про стягнення заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 на користь банку в розмірі 58 653,18 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки питання про розподіл судового збору вирішено Постановою Апеляційного суду Донецької області від 31 липня 2018 року і в цій частині рішення залишено без змін, то питання повторного розподілу судового збору апеляційним судом не переглядається.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ухваленням нового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 58 653 (п`ятьдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят три) доларів США, 18 центів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 31 травня 2007 року № HAH2GK01270052 в сумі 58 653 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят три) долари США, 18 центів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О. В. Халаджи

А.В. Гапонов

І.В. Кішкіна

Повний текст судового рішення складено 3 грудня 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Халаджи