Постанова

Іменем України

25 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 126/1408/18-ц

провадження № 61-4397св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - представник приватного сільськогосподарського підприємства «Війтівське» - Рибак Леонід Мотельович,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника приватного сільськогосподарського підприємства «Війтівське» - Рибака Леоніда Мотельовича,на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року в складі колегії суддів: Марчук В. С., Матківської М. В., Сопруна В. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року представник приватного сільськогосподарського підприємства «Війтівське» - Рибак Л. М. (далі - ПСП «Війтівське») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що він є засновником та власником майна ПСП «Війтівське». У 2000 році між ПСП «Війтівське» та пасічником ОСОБА_1 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей і протягом трьох років він виконував роботу по виробництву меду і попутних матеріалів. У 2001 році ПСП «Війтівське» придбало 47 вуликів з бджолосім`ями. У 2004 році посадові особи СФГ «Новосулківське» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діючи в зговорі з пасічником ОСОБА_1 скоїли злочин, а саме: таємно заволодівши майном ПСП «Війтівське», у тому числі і вуликами з бджолосім`ями в кількості 47 штук. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21 березня 2006 року за СФГ «Новосулківське» було визнано право власності на майно ПСП «Війтівське», у тому числі і на 47 вуликів з бджолосім`ями, які у послідуючому незаконно заволоділи та в подальшому приватизували майно захоплене рейдерським методом. Досудовим слідством було встановлено що керівники СФГ «Новосулківське» разом із ОСОБА_1 таємно перевезли 47 вуликів з бджолосім`ями і в подальшому використовували їх для отримання прибутків. Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області 06 квітня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строку давності. Позивач вважав, що за період використання незаконно набутого майна з 2004 року по 2018 рік, тобто за 14 років йому нанесено відповідачами збитків на суму 2 088 396 грн, яка складалася із: вартості 47 вуликів із бджолосім`ями - 148 000 грн; вартості меду 19 740 кг - 1 204 000 грн; віск 196 кг - 31 360 грн, пилок 658 кг - 164 500 грн; прополіс 19,7 кг - 7 895 грн; приріст бджолосімей 329 на суму 493 500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений частиною третьою статті 233 КЗпП України, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачами.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 22 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПСП «Війтівське» 6800 грн на відшкодування майнової шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що позивачем після виявлення розтрати було вчасно пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_1 про відшкодування спричинених збитків в межах кримінального провадження, а після закриття 29 листопада 2017 року кримінального провадження позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства 25 травня 2018 року (про що свідчить відбиток штемпеля вхідної кореспонденції суду), а тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Вирішуючи питання щодо відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд виходив із того, що ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року встановлено, що розмір спричинених збитків за розтрату 17 вуликів становить 6 800 грн, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини апеляційний суд відмовив за недоведеністю позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 рокупредставник ПСП «Війтівське» подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційної інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Предметом касаційного оскарження є рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позову представника ПСП «Війтівське» - Рибака Л. М. про відшкодування збитків на суму 2 088 396,00 грн. В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно не задоволено позов в повному обсязі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга представника ПСП «Війтівське» - Рибака Л. М. підлягає задоволенню частково в частині скасування постанови апеляційного суду, а у задоволенні іншої вимоги касаційної скарги, а саме - прийняття нової постанови - слід відмовити та залишити в силі рішення суду першої інстанції. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що апеляційним судом не враховано правові висновки Верховного Суду України у постановах від 02 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15 та від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1884цс16, що призвело до неправильного вирішення спору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 191 КК України, на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності і кримінальне провадження № 0000721 від 05 липня 2013 року закрито. Цивільний позов ПСП «Війтівське» до ОСОБА_1 про стягнення збитків залишено без розгляду (а.с.29-30). Згідно обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що працюючи пасічником ПСП «Війтівське», будучи матеріально-відповідальною особою відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 березня 2000 року, у 2003 році (точна дата слідством не встановлена) без повідомлення керівника підприємства та без будь-якої вказівки останнього, умисно перевіз 17 вуликів, які перебували на балансі ПСП «Війтівське» та за які він ніс повну матеріальну відповідальність, передав їх у столярний цех СФГ «Новосулківське», що розташоване в с. Війтівка Бершадського району, здійснивши у такий спосіб розтрату на користь указаної юридичної особи, чим заподіяв майнову шкоду на суму 6 800 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 квітня 2018 року ухвалу Крижопільського районного суду від 29 листопада 2017 року залишено без змін.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (стаття 130 КЗпП України).

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже, для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності на підставі пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України в його діях повинні бути ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що, виходячи з вимог статті 15 ЦПК України 2004 року, суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Судами встановлено, що ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 будучи матеріально-відповідальною особою відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 березня 2000 року, у 2003 році (точна дата слідством не встановлена) без повідомлення керівника підприємства та без будь-якої вказівки останнього, умисно перевіз 17 вуликів, які перебували на балансі ПСП «Війтівське» та за які він ніс повну матеріальну відповідальність, передав їх у столярний цех СФГ «Новосулківське», що розташоване в с. Війтівка Бершадського району, здійснивши у такий спосіб розтрату на користь указаної юридичної особи, чим заподіяв майнову шкоду на суму 6 800 грн.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд на підставі наявних у справі доказів правильно вважав установленим, що розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню становить 6 800,00 грн, оскільки саме такий розмір шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_1 підприємству, встановлений в ухвалі Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження. Відмовляючи у задоволенню позову в частині відшкодування збитків на суму 2 088 396,00 грн, обґрунтовано виходив із недоведеності таких позовних вимог.

Неправильне посилання апеляційного суду на статтю 1166 ЦК України не вплинуло на правильність прийнятого рішення.

Ураховуючи зазначене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду, яке оскаржене в касаційному порядку позивачем підлягає залишенню без змін відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника приватного сільськогосподарського підприємства «Війтівське» - Рибака Леоніда Мотельовича, залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун