РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Одеса Справа № 522/14611/20

Провадження № 2/522/5960/20

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1), Одеської обласної державної адміністрації (м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

31.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», Одеської обласної державної адміністрації про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди, відповідно до якого просить розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Папушею Оксаною Олександрівною на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору»; зобов`язати відповідачів - Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року; зобов`язати Відповідачів - Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року; стягнути солідарно з Відповідачів - Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (код за ЄДР: 40404060) та Одеської обласної державної адміністрації (код за ЄДР: 00022585) на її користь заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 липня 2020 року у сумі 97 622,38 грн. з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн, компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 7 396,08 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 2 468,75 грн., вихідну допомогу в сумі 15 002.70 грн., моральну шкоду в сумі 100 000,00 ГРН. всього 222 489,91 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04.09.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

08.09.2020 року позивач надала суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 19 жовтня 2020 року.

19.10.2020 року у зв`язку із знаходженням судді Приморського районного суду м.Одеси Кузнецової В.В. слухання справи відкладене на 19.11.2020 року.

16.11.2020 року позивач звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Папушею Оксаною Олександрівною на підставі частини З статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору»; зобов`язати відповідачів - Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року; зобов`язати Відповідачів - Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року; стягнути солідарно з Відповідачів - Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (код за ЄДР: 40404060) та Одеської обласної державної адміністрації (код за ЄДР: 00022585) на мою користь заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 110 036,95 гри, з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн, компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 4 976,53 грн. компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 682,70 грн. вихідну допомогу в сумі 15 000,30 грн., моральну шкоду в сумі 200 000,00 грн., всього - 333 696,48 грн.. Судові витрати покласти на Відповідачів. Допустити негайне виконання рішення суду в частині розірвання трудового договору та припинення трудових відносин. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати.

19.11.2020 року судове засідання відкладене на 27.11.2020 року, у зв`язку із звернення представника відповідача Одеської обласної державної адміністрації про відкладення судового засідання.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача Одеської обласної державної адміністрації позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Наказом Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 31/2016 від 08.06.2016 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 10 червня 2016 року було прийнято на посаду діловода відділу документального супроводження управління інформаційно-документального супроводження.

Наказом № 60/2018 від 28.09.2018 р. ОСОБА_1 було переведено на посаду начальника сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян».

Відповідно до статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності виду діяльності і галузевої належності.

На даний час ОСОБА_1 є діючим працівником Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», що підтверджується довідкою № 1/01-43/5634/2-20 від 31.07.2020 р., виданою Одеською обласною державною адміністрацією.

Позивач зазначає, що за період з березня 2019 по жовтень 2019 року включно їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату в розмірі 75 484, грн.

Крім того, починаючи з листопада 2019 року ДП «Центр обслуговування громадян» взагалі не нараховується та не виплачується заробітна плата.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України, зміст якої кореспондується зі змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 6 ст. 95 КЗпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з частиною 5 статті 97 КЗпП України, яка кореспондується з частиною 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до положень статті 115 КЗпП України, які кореспондуються з положеннями статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Відповідно до частини 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Пунктом 5.3.1 Колективного договору на 2019 - 2021 роки Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» № 3 від 31.10.2018 р. та зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за реєстраційним № 10/330-016 від 22.11.2018 р., встановлено, що оплату праці робітників Підприємства здійснювати згідно з діючим законодавством, - виплату заробітної плати проводити не рідше 2 (двох) разів на місяць - не пізніше 7 і не пізніше 22 числа щомісячно. Компенсувати працівникам втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно з індексом росту цін на споживчі товари та послуги у порядку, визначеному законодавством і цим колективним договором (Додаток № 2 - положення «Про оплату праці»).

Розмір заробітної плати за першу половину місяця становить не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку посадового окладу працівника.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про оплату праці» про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Як зазначає позивач, ані безпосередньо роботодавцем в особі його колишнього керівника, ані Власником (Засновником), який відповідно до Статуту є також Уповноваженим органом управління, з листопада 2019 року до теперішнього часу ОСОБА_1 не було повідомлено про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення.

У зв`язку з чим, починаючи з листопада 2019 року ОСОБА_1 повинна бути нарахована заробітна плата за посадовим окладом згідно зі штатним розписом на 2018 рік, погодженим Головою Одеської обласної державної адміністрації та затвердженим т.в.о. директора Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», введеним в дію з 01.10.2018 р., у розмірі 61632,60 грн. та виплатити (після утримання податків та зборів) 49614,26 гри.

Також, позивач вказує, що за 2019 рік сума боргу за підприємством складає 60 922,69 грн.

Таким чином, загальна сума заробітної плати, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , складає 110 536,95 грн.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум роботодавець зобов`язаний сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Згідно з приписами частини 12 статті 9 вищезгаданого Закону Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями зі сплати єдиного внеску зобов`язань зі сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання зі сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Починаючи з липня 2019 року ДП «Центр обслуговування громадян» припинив нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 4 статті 9 згаданого вище Закону передбачено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Розмір єдиного внеску для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, визначений у частині 5 статті 8 вищезазначеного Закону та складає 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Таким чином, починаючи з липня 2019 року на суму нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за видами виплат, які включають основну заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, ДП «Центр обслуговування громадян» повинен нарахувати та перерахувати єдиний внесок за кожний місяць починаючи з липня 2019 року.

Також нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється під час нарахування компенсації за невикористану відпустку. Таким чином, ДП «Центр обслуговування громадян» повинен нарахувати та перерахувати ОСОБА_1 єдиний внесок за кожний місяць, починаючи з липня 2019 року з урахуванням компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом,- забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» види відпусток, зокрема, щорічні відпустки, до яких відносяться: основна відпустка, додаткова відпустка за особливий характер праці, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з приписами статей 74 та 75 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Положеннями частини 2 статті 8 Закону України «Про відпустки» конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Так, відповідно до п. 3.11 Колективного договору на 2019 - 2021 роки Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», затвердженого Протоколом загальних зборів трудового колективу Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» №3 від 31.10.2018 р. та зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за реєстраційним № 10/330-016 22.11.2018 р., встановлено, що додаткова щорічна оплачувана відпустка тривалістю 4 (чотири) календарних дні надається працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290 зі змінами «Про затвердження Списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці».

Статтею 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

До стажу роботи, що дає право на щорічні додаткові відпустки зараховується час щорічних основної та додаткових відпусток за роботу із шкідливими, важкими умовами і за особливий характер праці.

Відповідно до вимог частини 1 статті 83 КЗпП України, яка кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, також застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки.

Пунктом 2 вищезазначеного Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

За період з 10 червня 2018 року по 10 червня 2019 року ОСОБА_1 передбачена основна щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні та 4 календарних дні додаткової відпустки за особливий характер праці, а всього 28 календарних днів, з зазначеної основної щорічної відпустки нею було використано 17 календарних днів.

Таким чином загальна кількість невикористаної відпустки ОСОБА_1 за період з 10.06.2018 р. по 10.06.2019 року складає 11 календарних днів.

За період з 10 червня 2019 року по 10 червня 2020 року ОСОБА_1 передбачена основна щорічна відпустка тривалістю 24 календарних дні та 4 календарних дні додаткової відпустки за особливий характер праці, а всього 28 календарних днів.

За період з липня по жовтень 2020 року 10 календарних днів.

Основна щорічна та додаткова відпустки позивачем використані не були.

Отже, загальна кількість невикористаної відпустки ОСОБА_1 за період з 10.06.2018 року по 10.06.2019 року вкладає 11 календарних днів, за період з 10.06.2019 р. по 10.06.2020 р. складає 28 календарних днів, за липень жовтень 2020 року 10 календарних днів.

Таким чином, загальна кількість днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 складає 49 календарних днів.

Крім того, розмір компенсації за невикористану відпустку, який підлягає виплаті ОСОБА_1 , складає 4976,53 грн. (61632,60 грн. (заробітна плата за період з листопада 2019 року жовтень 2020 року)/(366-11-0)=173,61 грн. х 49 календарних днів = 8506,89 грн. -127,60 грн. (військовий збір) 1531,24 грн. (ПДФО) 1871,52 (ЄСВ)).

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Приписами статті 2 зазначеного Закону передбачено, що компенсація громаддянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до вимог статті 3 вищезазначеного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Вимогами статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1427 від 20.12.1997 р., яке поширюється на підприємства, установи та організації усіх форм власності і господарювання і застосовується в усіх випадках порушення встановлених термінів виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць.

У разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується.

Оскільки затримка виплати заробітної плати виникла з лютого 2019 року, а тому загальна сума компенсації складає 3 682,70 грн.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» засноване на державній власності та належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням № 171/А-2016 Одеської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року було створено Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» як суб`єкт публічного права відповідно до Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, «Про управління об`єктами державної власності», наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.07.2012 р. № 870 «Про затвердження примірних статутів державного комерційного підприємства і казенного підприємства» з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб територіальних громад Одеської області у наданні адміністративних послуг у сферах державної реєстрації.

Одночасно зазначеним Розпорядженням було затверджено Статут Підприємства (зміни до Статуту внесено Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації № 34/А-2018 від 10.01.2018 р.).

Наказом Міністерства юстиції України № 1270/5 від 28.04.2016 р. Підприємство було акредитовано як суб`єкт державної реєстрації у сферах державної реєстрації повному обсязі.

02 листопада 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо захисту права власності», відповідно до якого з переліку суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації виключено акредитовані суб`єкти, у зв`язку з чим реєстратори акредитованої суб`єкту з 02.11.2019 р. позбавлені права вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як наслідок зазначене підприємство було позбавлене можливості виконувати свою основну мету, яка визначена Статутом.

У той же час ані керівником Підприємства, ані Засновником Підприємства не було повідомлено працівників про подальше функціонування Підприємства або про припинення його діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи на даний час Засновник Підприємства - Одеська обласна державна адміністрація не займається та не опікується своїм Підприємством, що також підтверджується листом Одеської обласної державної адміністрації, зокрема листом № П-2146-взп від 13.08.2020 р.

Крім того, до теперішнього часу не призначено керівника Підприємства, з листопада 2019 року звільнені головний бухгалтер і інспектор з кадрової роботи.

Підприємство не виконує свою статутну діяльність, фактично припинило свої діяльність, а тому нарахування та сплата заробітної плати не здійснюється.

Таким чином, ОСОБА_1 не має можливості працювати та отримувати заробітну плату.

Позивач вказує, що незважаючи на інформацію, яка міститься на загальнодоступному порталі Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських / формувань, встановити місцезнаходження Підприємства та свого робочого місця вона не змогла, що також підтверджується листами ООДА № 155/ЗПІ/04.2-08/791 від 07.04.2020 р. та № 168/ЗПІ/04.2-08/871 від 15.04.2020 р.

Відповідно до п. 3.1 Статуту Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Підприємство є юридичною особою публічного права. Підприємство є унітарним комерційним підприємством. Щодо нього Одеська обласна державна адміністрація, яка є його Власником, одноособовим Засновником та Уповноваженим органом управління, має низку організаційно-господарських повноважень, невиконання яких призвело до порушення моїх трудових прав.

Приписами частини 1 та частини 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Оскільки до теперішнього часу місцезнаходження Підприємства позивачу невідомо, Власник (Засновник) Підприємства до сьогодні так і не повідомив їй про місцезнаходження Підприємства, вона не може розірвати укладений безстроково трудовий договір, а тому обмежена в можливості працевлаштуватися на законних підставах на іншому робочому місці.

12 травня 2020 року за допомогою Укрпошти ОСОБА_1 направила до ООДА заяву про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, а саме: просила звільнити її із займаної посади начальника сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок порушення власником законодавства про працю з формулюванням у трудовій книжці причини звільнення: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. З ст. 38 КЗпП України» та дотриманням вимог статей 44, 116 КЗпП України під час її звільнення, а саме: з виплатою в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, зокрема, заробітної плати за період з березня 2019 року по дату звільнення, компенсації за невикористані щорічні та додаткові (за особливий характер праці - за роботу на комп`ютері) відпустки за 2019-2020 роки (по дату звільнення), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та вихідної допомоги.

Вищезазначена заява про звільнення від 12 травня 2020 року була отримана ООДА 13 травня 2020 року, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти про вручення поштового відправлення N° 776.

29 травня 2020 року на електронну пошту ОСОБА_1 надійшов лист ООДА № П-1395-1.1.-01-1423 від 29.05.2020 р., у якому їй повідомлено, що обласною державною адміністрацією не може бути задоволена заява про звільнення відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України з формулювання у трудовій книжці причини звільнення: «за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю».

До теперішнього часу ОСОБА_1 не звільнено, у зв`язку з чим грубо порушується законодавство про працю, яке полягає у незабезпеченні її як працівника створеного ООДА Підприємства робочим місцем, погашення заборгованості із заробітної плати тощо.

Відповідно до приписів статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Таким чином розмір вихідної допомоги, у сумі тримісячного середнього заробітку, які підлягають виплаті ОСОБА_1 складає 15 000,30 грн. (5 000,10 грн. х 3 міс.)

Позивач зазначає, що під час перебування у трудових правовідносинах з ДП «ЦОГ», за період : листопада 2019 року по липень 2020 року включно їй не нараховується та не виплачується заробітна плата. Востаннє вона отримала заробітну плату 13 листопада 2019 року в розмірі 500,00 грн.

Крім того, з липня 2019 року ДП «ЦОГ» припинило сплачувати податки та єдині внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з чим у позивача припинилось зарахування страхового та трудового стажу.

З вказаного приводу ОСОБА_1 неодноразово зверталась безпосередньо до керівництва Державного підприємства «Центр обслуговування громадян».

Також із зазначеного питання трудовим колективом Підприємства були надіслані скарги до Уповноваженого органу управління - Одеської обласної державної адміністрації, Президента України, Прем`єр-міністра України, Державної служби України з питань праці, Головного управління Держпраці в Одеській області, Державної аудиторської служби, Південного офісу Держаудитслужби, Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України.

Листами Уповноваженого органу управління - Одеської обласної державної адміністрації позивачу повідомлено про те, що згідно з Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації від 11.12.2019 № 163/к-2019 тимчасово виконуючого обов`язки директора ДП «ЦОГ» звільнено з 12 грудня 2019 року за власним бажанням відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України. На даний час директора Підприємства не призначено.

Також зазначеними листами позивачу повідомлено про те, що на даний час Одеською обласною державною адміністрацією вживаються заходи про визначення уповноваженого органу щодо здійснення діяльності підприємства (в частині трудових відносин) в установленому законодавством порядку.

Крім цього, зазначеними листами повідомлено про те, що на даний час Одеською обласною державною адміністрацією вирішується питання щодо подальшого функціонування ДП «ЦОГ», погашення заборгованості із виплати заробітної плати співробітникам підприємства та захисту їх трудових прав в повному обсязі відповідно до чинного законодавства.

Про зміну робочого часу ані письмових, ані усних повідомлень позивач не отримувала.

Крім того, позивач вказує, що її трудова книжка знаходиться у ООДА, що підтвердив представник ООДА у судовому засіданні, у зв`язку з чим вона не має змоги офіційно працевлаштуватися.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн суд зазначає наступне.

У зв`язку з неотриманням заробітної плати та несплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період на думку позивача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні законних прав на оплату праці, на зарахування трудового та страхового стажу, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає протягом останніх 11 (одинадцяти) місяців додаткових зусиль для організації свого життя.

Також позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю заробітної плати, з метою організації свого життя, позивачу доводиться постійно перейматися своїм нестабільним матеріальним станом, як наслідок вона майже рік перебуває у тривалому психологічному стресі. Відчуття постійної невизначеності та невпевненості у своєму майбутньому завдає їй значних моральних страждань.

Відповідно до вимог статті 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до ч. 1, 2 п. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв`язку з порушенням законних прав на оплату праці, на зарахування трудового та страхового стажу, втрати нормальних життєвих зв`язків, відсутність трудової книжки, у зв`язку з чим позивач немає можливості працевлаштуватися, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. є завищеним, а стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Частиною 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Приписами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

У своєму відзиві та у судовому засіданні представник ООДА вказує, що ОСОБА_1 є діючим працівником ДП «ЦОГ». Однак всупереч цьому, позивач направила заяву про звільнення від 12.05.2020 року до ООДА, яка не є органом, уповноваженим звільняти з роботи працівника ДП «ЦОГ», оскільки не укладала з нею трудового договору та не перебуває з нею в трудових правовідносинах.

Також ООДА в своєму відзиві на позов та під час судового засідання наголошує на тому, що незважаючи на те, що ДП «ЦОГ» є державним підприємством, воно є окремою юридичною особою і відповідно до чинного законодавства держава в особі Одеської обласної державної адміністрації не може бути відповідальною за його борги.

З цього приводу суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Державне підприємство «Центр обслуговування громадян » засноване на державній власності та належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації .

Розпорядженням № І71/А-2016 Одеської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року було створено Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» як суб`єкт публічного права відповідно до Господарського кодексу України, Законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно таїх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», «Про управління об`єктами державної власності», наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26.07.2012 р. № 870 «Про затвердження примірних статутів державного комерційного підприємства і казенного підприємства» з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб територіальних громад Одеської області у наданні адміністративних послуг у сферах державної реєстрації.

Одночасно зазначеним Розпорядженням було затверджено Статут Підприємства. Наказом Міністерства юстиції України № 1270/5 від 28.04.2016 р. Підприємство було акредитовано як суб`єкт державної реєстрації у сферах державної реєстрації у

Одже, ДП «ЦОГ» засноване на державній власності та належить до сфери управління ООДА, яка є його уповноваженим органом управління.

Таким чином ООДА здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи, зокрема, через керівника підприємства, який є підзвітним власнику.

Крім того, ООДА безпосередньо призначає керівника ДП «ЦОГ», якого з грудня 2019 року не призначено.

Також суд враховує, що ООДА за період з 28.11.2019 року по 19.10.2020 рік не проводило конкурсних відборів на посаду директора ДП «ЦОГ», вважаючи їх недоцільними, та до цього часу утримує трудову книжку позивача, що призвело до порушень прав останньої.

У цій справі фактично порушується питання про відповідальність держави в особі Одеської обласної державної адміністрації за борги державного підприємства «ЦОГ», яке є самостійною юридичною особою. Суд враховує, що ДП «ЦОГ» засновано на державній власності та належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації, яка, крім того, на цей час розпоряджається власністю підприємства на свій розсуд.

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім цього слід зазначити, що у низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Лисянський проти України», пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18, 19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі«Р. Качапор та інші проти Сербії».

Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу в особі Одеської обласної державної адміністрації, як засновника ДП «ЦОГ» від відповідальності за борги підприємства у розумінні Конвенції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

На підставі поданих по справі доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, та припинення трудових відносин між ДП «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Папушею Оксаною Олександрівною на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору», зобов`язання ДП «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року; зобов`язання ДП «Центр обслуговування громадян» та Одеську обласну державну адміністрацію нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року, стягнення солідарно з ДП «Центр обслуговування громадян» та Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 110 036,95 грн., з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 4 976,53 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 862,70 грн., вихідну допомогу в сумі 15 000,30 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 139 424,41 грн.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

У зв`язку чим, при зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивачем при зверненні до суду судовий збір сплачено не було, оскільки останню звільнено від сплати судового збору, тому з відповідачів на користь держави підлягає стягненню солідарно судовий збір у розмірі 3916 грн. 64 коп..

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (, адреса: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1), Одеської обласної державної адміністрації (, адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) про припинення трудових відносин, нарахування та стягнення заробітної плати, нарахування та перерахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та стягнення моральної шкоди- задовольнити частково.

Розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, та припинити трудові відносини між Державним підприємством «Центр обслуговування громадян» та начальником сектору документального супроводження Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Папушею Оксаною Олександрівною на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю з формулюванням в трудовій книжці «за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору».

Зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» (, адреса: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеську обласну державну адміністрацію (, адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) солідарно нарахувати та перерахувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за кожний місяць починаючи з липня 2019 року.

Зобов`язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» (, адреса: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеську обласну державну адміністрацію (, адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) нарахувати заробітну плату починаючи з листопада 2019 року.

Стягнути солідарно з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (, адреса: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеської обласної державної адміністрації (, адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) заборгованість із заробітної плати за період з березня 2019 року по 31 жовтня 2020 року у сумі 110 036,95 грн., з урахуванням заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за лютий 2019 року в сумі 547,93 грн., компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустки в сумі 4 976,53 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 3 862,70 грн., вихідну допомогу в сумі 15 000,30 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., а всього 139 424,41 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (, адреса: м.Одеса, вул. Катерининська, 27/1) та Одеської обласної державної адміністрації (, адреса: м.Одеса, пр-т Шевченка, 4) солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 3916 (три тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 64 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 02 грудня 2020 року.

Суддя В.В. Кузнецова