Ухвала

02 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 539/3212/19

провадження № 61-1966св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бруса Сергія Миколайовича на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Пікуль В. П., Одринської Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (далі - Управління з питань комунального майна), Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області (далі - Лубенський міськрайонний ВДВС) про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Також позивач у серпні 2019 року звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила зупинити реалізацію арештованих постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС Поліщук І. А. від 30 травня 2019 року торгових павільйонів, площею 6 кв. м кожний, які їй належать та які були вилучені 30 травня 2019 року з Лубенського місцевого ринку; заборонити Лубенському міськрайонному ВДВС вчиняти дії щодо реалізації арештованих постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС Поліщук І. А. від 30 травня 2019 року ВП 53421040 двох торгових павільйонів, які знаходяться на зберіганні у стягувача - Управлінні з питань комунального майна.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом заборони реалізації арештованих постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС Поліщук І. А. від 30 травня 2019 року торгових павільйонів, площею 6 кв. м кожний, які належить ОСОБА_1 та вилучені 30 травня 2019 року з Лубенського місцевого ринку, знаходяться на відповідальному зберіганні у стягувача - Управлінні з питань комунального майна.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на два торговельні павільйоні, які описані та арештовані постановою державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС від 30 травня 2019 року, зняття з них арешту та повернення їх на попереднє місце знаходження. Враховуючи, що захист прав, свобод та інтересів позивача до ухвалення рішення у справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, реалізація яких може призвести до порушення майнових прав позивача та понесення нею матеріальних збитків, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для забезпечення позову дійсно існують, тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 листопада 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та зупинено реалізацію спірного арештованого майна, тому відсутня потреба у застосуванні додаткових заходів, що були вжиті ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2020 року, якою заборонено реалізацію арештованих постановою державного виконавця двох торгових павільйонів.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Брус С. М. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року та залишити в силі ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що невжиття заявлених нею заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки уповноважені органи Лубенського міськрайонного ВДВС області мають намір продати спірне майно на електронних торгах.

У лютому 2020 року надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому Управління з питань комунального майна просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі та витребувано матеріали справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

У частині першій статті 353 ЦПК України серед об`єктів апеляційного оскарження виокремлені ухвали щодо забезпечення позову (пункт 3) і щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4). Тобто, за змістом зазначеного припису ухвалою щодо забезпечення позову є ухвала про таке забезпечення, а ухвалою щодо відмови у забезпеченні позову - ухвала про відмову у такому забезпеченні. Аналогічно згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційному порядку можливо оскаржити, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову, тобто про таке забезпечення, і неможливо оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, тобто про таку відмову. Іншими словами, у касаційному порядку можна оскаржити ухвалу суду апеляційної інстанції, яка передбачає вжиття заходів забезпечення позову. Тоді як ухвала, згідно з якою апеляційний суд відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, касаційному оскарженню не підлягає.

Отже, за змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим є касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Таке обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду апеляційної інстанції за наявності для цього підстав.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження

№ 14-88цс20).

Таким чином, касаційна скарга на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка не належить до переліку судових рішень, що відповідно до статті 389 ЦПК України можуть бути оскаржені у касаційному порядку, не підлягала прийняттю до провадження Верховного Суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути досягнута пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Враховуючи, що провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бруса С. М. на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, яка не підлягає касаційному оскарженню, відкрите помилково, воно підлягає закриттю.

Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394,статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бруса Сергія Миколайовича на постанову Полтавського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний