Справа № 308/9361/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ференцюк Микола Васильович, до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ференцюк М.В., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення боргу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.07.2020 року він надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 1500,00 дол. США, що підтверджується наданою відповідачем розпискою. Відповідно до умов розписки відповідач повинен був повернути позивачу позику до 31.07.2020 року. Однак, станом на час звернення з позовом до суду відповідач повернув тільки частину отриманих коштів у розмірі 2500 грн., що станом на момент здійснення платежу 09.07.2020 року згідно офіційного курсу НБУ становить - 92,75 дол. США, які він перерахував на картковий рахунок позивача. Звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів в добровільному порядку результату не дали, більше того відповідач почав уникати зустрічей та контакту з позивачем. На даний час заборгованість відповідача перед позивачем становить 1407,25 дол. США. А тому на підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати у справі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що 07.07.2020 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 1500,00 дол. США, а останній зобов"язався повернути вказану суму грошових коштів до 31.07.2020 року, підтвердженням чого є боргова розписка ОСОБА_2 , оригінал якої досліджено судом.

Однак, ОСОБА_2 у строк визначений у борговій розписці, а саме до 31.07.2020 року включно, суму позики у повном обсязі ОСОБА_1 не повернув.

Крім того, зі змісту позовної заяви убачається, що 09.07.2020 року ОСОБА_2 повернув позивачу частину отриманих коштів, а саме у розмірі 2500,00 грн., що станом на момент здійснення платежу 09.07.2020 року згідно офіційного курсу НБУ становить - 92,75 дол. США, шляхом перерахунку вказаних коштів на картковий рахунок позивача. Дана обставина підтверджується долученою до позовної заяви копією квитанції .

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 23.10.2019 року у справі № 723/304-16-ц суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

А тому на підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення та з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 1407,25 дол. США, а також сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 509, 526, 530, 610, 626-628, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ференцюк Микола Васильович, до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , суму боргу в розмірі 1407,25 (одна тисяча чотириста сім дол. США 25 центів) дол. США , а також сплачений судовий збір в розмірі 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: О.А. Придачук