У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , Ужгородський РВ ДВС Пд-Зх МУ Мін`юсту, інтереси якого уповноважена представляти пані Марина Георгіївна Созанська, ОСОБА_3 , стягувачка,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із скаргою щодо бездіяльності державного виконавця.

Згідно п. Постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" Скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК ( 1501-06, 1502-06, 1503-06 ) і ГПК ( 1798-12 ), та містити відомості, перелічені в пунктах 3 5 ч. 3 ст. 85 Закону N 606-XIV ( 606-14 )

Скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Дослідивши матеріали скарги вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177, ЦПК України.

Відповідно до вимог п.п. 4,5 ч.3 с. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При дослідженні скарги, та додатків що до неї додані вбачається, що заявником у підтвердження доводів, що наведені у ній жодних доказів не надано.

Так, в додатку до скарги додано лише копію ордеру АО №10118955 від 21.03.2020 року про надання правової допомоги, а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність.

Разом із тим предметом даної скарги є бездіяльність виконавця яка полягає у не прийнятті виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження, згідно ч.2 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Мотивуючи дану скаргу, заявник стверджує, що державним виконавцем Ужгородського районного відділу ДВС вчиняються виконавчі дії у виконавчому провадження за N942034624, що відкрите на підставі виконавчого листа за №184/4147/13-ц, який виданий Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області 6 лютого 2014 року для примусового виконання рішення цього суду, що було ухвалене 21 січня 2014 року в м. Орджонікідзе за результатами розгляду справи за №184/4147/13-ц.

Разом із тим, заявник стверджує, що 18 листопада 2020 року, Дніпровський апеляційний суд у межах апеляційного перегляду вказаного рішення постановив про його скасування.

Разом із тим, при зверненні із даною скаргою до суду, ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , на підтвердження доводів наведених ним у скарзі не надав жодного документа, ні копію постанови про відкриття виконавчого провадження за N942034624, ні рішень судів, на які безпосередньо посилається в обґрунтування доводів поданої скарги.

Звертаючись до суду із скаргою про бездіяльність державного виконавця адвокат Горват І.І., посилається на те, що 18 листопада 2020 року, Дніпровський апеляційний суд у межах апеляційного перегляду вказаного рішення постановив про його скасування. Однак вказаного рішення суду до матеріалів скарги не додано.

Окрім того, заявником не чітко викладено прохальну частину, виклавши її наступним чином:

«У зв`язку з цим, заявник просить суд постановити про покладення на державного виконавця обов`язку щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження за №42034624 на підставі пункту Б частини 1 статті 39 Закону про виконавче провадження, а саме, у зв`язку зі скасуванням рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, що ухвалене 21 січня 2014 року в м. Орджонікідзе за результатами розгляду справи за №184/4147/13-ц.»

Заявнику слід коректно викласти свої вимоги, тобто яке саме рішення він просить прийняти суд за результатами розгляду його скарги.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Ще у справі Trukh v. Ukraine ((dec.), no. 50966/99, 14 October 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обовязку сплатити мито, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Право на звернення в суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення «Голдер проти Великої Британії» від 21 грудня 1975 року).

За таких обставин скаргу необхідно залишити без руху та надати заявнику час, достатній для усунення вищезазначених недоліків шляхом оформлення скарги до суду з врахуванням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260, 447, 450 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , Ужгородський РВ ДВС Пд-Зх МУ Мін`юсту, інтереси якого уповноважена представляти пані Марина Георгіївна Созанська, ОСОБА_3 - стягувачка залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош