РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 Провадження №2/425/308/20

Справа №425/3035/18

м. Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Окрошко О.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

04.10.2018 представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 25.03.2015 ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та привалами банківських послуг» та «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь- якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов,язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та вимог договору позичальник своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 14.08.2018 у сумі 48087,38 грн., з яких: 5714,11 грн. тіло кредиту; 2945,61 грн.- нараховано відсотків за користування кредитом; 36661,59 грн.- нараховано пені, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 2266,07 грн. ( процентна складова).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 48087,38 грн. та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

06.12.2018 Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.03.2015 станом на 14.08.2018 в загальному розмірі 48087,38 грн. та судовий збір у сумі 1762 ,00 грн.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 03.03.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено; заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.12.2018 у цивільній справі № 425/3035/18 ( провадження №2/425/719/18) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає повністю та зазначає, що в позові є посилання на договір кредиту, але в додатках до позову такий договір відсутній, а також посилання, що відповідачу не визначений кредитний ліміт та не визначена лімітна ставка, але позивач надав розрахунок заборгованості, який не є основним доказом; розмір заборгованості та розмір процентної ставки збільшено; в копії анкети-заяви не зазначено номер кредитної картки та строк її дії, що унеможливлює ідентифікацію кредитного договору та його зв,язок з ним; відсутні посилання на розмір кредитного ліміту та відомості про ознайомлення відповідача з ним і з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також позивачем не надано доказів отримання відповідачем у 2015 році картки, виданої на підставі анкети-заяви від 25.03.2015, та того, що останній розпоряджався коштами на умовах кредитного договору. Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності до вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 25.03.2015 та відмовити у задоволенні позову у зв,язку зі спливом строків позовної давності (а.с.-100-102).

16.04.2020 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила надання банківських послуг та інформація про тарифи банку в письмовому вигляді, що підтверджується його підписом на заяві про приєднання. Підписавши заяву банк і клієнт приєднуються і зобов,язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку- договорі банківського обслуговування в цілому. Також, відповідно до кредитного договору б/н від 25.03.2015 ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з кінцевим терміном дії останньої до 01.2019 року, а отримання відповідачем вказаної картки та грошей підтверджується випискою по картрахунку, з якого вбачається, що відповідач отримував кошти через банкомат та здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Проведення вказаних операцій неможливо без наявності картки. Також зазначає, що позивач звернувся до суду 28.09.2018, тобто до спливу строку позовної давності. Просить задовольнити позов у повному обсязі ( а.с. 115-123).

21.04.2020 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав підстави відмови в задоволені позову, аналогічні по суті відзиву на позов. Також зазначив, що факт отримання ним кредитних карток відсутній, ніяких карток у позивача він не отримував і про їх отримання ніде не підписувався. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи фото підтвердження отримання ним банківської картки на які посилається позивач і які завжди роблять у приміщенні банку за допомогою фото та відеофіксації. Також зазначає, що він постійно проживає в м. Рубіжне Луганської області, яке розташовано в зоні проведення антитерористичної операції, а тому просить врахувати положення ст.2 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VІІ, яким встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості із зобов,язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року. Просить залишити позов без задоволення, застосувавши позовну давність відносно позову ( а.с.142- 146).

18.05.2020 представник позивача надав суду відповідь на заперечення, в якій зазначив підстави задоволення позову, аналогічні по суті позову та відповіді на відзив на позов. Крім того вказав, що з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач користувався усіма картами, тому що отримував гроші через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів ( а.с.187-195).

12.06.2020 позивач надав суду уточнену позовну заяву, в якій вказав, що у зв,язку з порушеннями відповідачем зобов,язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 15.05.2020 має заборгованість в сумі 117860,13 грн., з яких: 9102,45 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 9102,45 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3272,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 105485,68 грн.- заборгованість за пенею. Просить стягнути з відповідача на користь АТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.03.2015 у розмірі 117860,13 грн. та судовий збір у сумі 2102 грн. ( а.с.- 226-229).

У судовому засіданні 24.09.2020 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, надала суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог.

Відповідач у судове засідання не з,явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

24.09.2020 у судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову оскільки кредитних карток від позивача він не отримував, а на світлині з його зображенням з банківською карткою в рухах, яка зроблена у відділенні банку і надана позивачем як доказ отримання ним кредитних коштів, неможливо побачити номер картки та її реквізити.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного.

Судом встановлено, що 25.03.2015 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої оформив на своє ім`я кредитну картку «Універсальна» (а.с. -10).

Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банка, що підтверджується його підписом на анкеті-заяві від 25.03.2015 (а.с.- 10).

Дослідивши вказані докази, суд дійшов висновку що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (25.03.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.03.2015 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що він не отримував кредитну карту «Універсальна», оскільки з наданої представником позивача світлини (а.с.-217), зробленої у відділенні банку, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно отримав картку та був з нею сфотографований працівником банку для надання кредитних коштів. Крім того, з виписки про рух коштів ( а.с.160-165) чітко вбачається, що відповідач користувався всіма картами, оскільки отримував гроші через банкомат, здійснював грошові перекази та розрахунки через термінали в касах магазині а також поповнював картку готівкою у терміналах самообслуговування.

Суд роз"яснював відповідачеві його право на заявлення судової почеркознавчої (графологічної) експертизи з метою отримання доказів того,що позивач не підписував заяву-анкету і надавав час на підготовку такого клопотання,але позивачем такого клопотання заявлено не було.

Суд також зазначає ,що відповідач не надав доказів його звернення до відповідних правоохоронних органів на неправомірні дії працівників Банку ,які видали кредитну картку,оформлену на його ім"я третій особі ,яка і користувалися нею.

Суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі отриманого кредиту, а саме: 9102,45 грн.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 9102,45 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 3272,00 грн., заборгованість за пенею в сумі 105485,68 грн., стягненню не підлягають.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає, що відповідно довідки №30.1.0.0/2-20180928/0418 від 30.03.2020, ОСОБА_1 , згідно кредитного договору б/н від 25.03.2015, отримав карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , остання з яких мала термін дії до 01.2019 року ( а.с.168), а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

За таких обставин, з урахуванням не надання відповідачем доказів про погашення заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог, тому відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що буде складати 161,85 грн.

На підставі ст. ст. 257, 264, 267, 525, 526, 549, 611, 1049, 1054, 1055 ЦК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 247, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.03.2015 у розмірі 9102 ( дев,ять тисяч сто дві ) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 161 ( сто шістдесят одна) грн. 85 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 9102,45 грн., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредиту у сумі 3272,00 грн., заборгованості за пенею у сумі 105485,68 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області, або безпосередньо до Луганського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, вулиця Грушевського, будинок 1-Д, місто Київ, , рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: В.В. Москаленко