Справа № 595/1506/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Пастушака І.Д.,

представника позивача, адвоката Рекуша О.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритомупідготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником вказаного вище житлового будинку. У належному ОСОБА_2 житлі зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , який з 2001 року не проживає у даному будинку, що створює позивачу певні незручності, оскільки вона не може реалізувати своє право на отримання житлових субсидій, не має змоги в повному обсязі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном.

За вказаних обставин, позивач просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Представник позивача, адвокат Рекуш О.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення. Пояснив, що він дійсно протягом тривалого часу не проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування, посвідчений 27 травня 2006 року приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І., який зареєстрований в Бучацькому бюро технічної інвентаризації 02 червня 2006 року за реєстровим № 210.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає з 2002 року, що підтверджується довідкою №1106/2-13, виданою 08 жовтня 2020 року виконкомом Бариської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, та актами опиту свідків сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , жителів с. Бариш Бучацького району Тернопільської області, складеними 07 жовтня 2020 року, підписи яких засвідчені секретарем Бариської сільської ради Бучацького району Тернопільської області Стасів Л.М.

Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 в житловому будинку в АДРЕСА_1 не проживає з 2002 року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном, в судовому засіданні не встановлено.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком в АДРЕСА_1 , оскільки останній не проживає у вказаному будинку понад один рік.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 на відшкодування 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Бучацький районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 грудня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Л. І. Созанська