КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/15206/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/14623/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Галаган В.І., про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила витребувати у останньої земельну ділянку площею 0,0611 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

22.10.2020 представник позивачки подала заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на спірну земельну ділянку та заборонити іншим особам вчиняти будь - які дії щодо цієї земельної ділянки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач через представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин справи та задовольнити її заяву про забезпечення позову. Зазначає, що реєстрація за відповідачкою права власності на спірну земельну ділянку надає останній можливість відчужити цю ділянку до завершення вирішення справи по суті, та у разі задоволення позову рішення суду неможливо буде виконати.

У відзиві відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 підтримав відзив та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивачки ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, та матеріали заяви не містять достатньо обґрунтованих для забезпечення позову доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявленого виду забезпечення позову, зокрема, доказів, що можуть свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивачка у заяві про забезпечення позову просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, про витребування якого заявлено позов.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 у травні 2015 року зверталася до ОСОБА_2 з позовом про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0611 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та просила визнати за нею право власності на цю земельну ділянку. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності на земельну ділянку відмовлено та залишено в силі рішення попередніх інстанцій про відмову у визнанні права власності за ОСОБА_1 на цю земельну ділянку.

У даному спорі ОСОБА_1 просить витребувати у ОСОБА_2 ту ж саму земельну ділянку, правовстановлюючий документ на яку виданий на ім`я відповідачки та який є чинним.

Відсутність чи наявність наміру щодо розпорядження спірною земельною ділянкою є суб`єктивними критеріями, проте позивач не надала будь - яких доказів як наявності наміру відповідачки відчужити спірну земельну ділянку так і доказів про те, що між сторонами дійсно виник спір щодо цієї земельної ділянки, з урахуванням того, що рішеннями судів, які набрали законної сили відмовлено ОСОБА_1 у визнанні права власності на спірну земельну ділянку та у визнанні недійсним свідоцтва про реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, яке видано ОСОБА_2 і є правовстанолюючим документом, який підтверджує право власності останньої на цю земельну ділянку.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 02.12.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик