Справа № 383/756/20
Номер провадження 2/383/334/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді - Бондаренко В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Могиленко В.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати за ним право одноособової приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що з 19 лютого 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 10 травня 2018 року у період шлюбу придбав за 45000 грн. житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 10 травня 2018 року. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року шлюб з відповідачем було розірвано. 27 червня 2016 року відповідно до розписки позичив грошові кошти ОСОБА_3 , який зобов`язався їх повернути до 27 червня 2018 року. 07 квітня 2018 року позичальник повернув йому грошові кошти, які були використані ним для придбання спірного будинку. Оскільки спірне майно придбав за особисті кошти, повернуті за договором позики, а тому вважає його одноособовою приватною власністю.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання (а.с.21-22).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.54-55).

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду направила заяву, в якій підтвердила обставини викладені в позовній заяві, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення судом рішення про його задоволення, розгляд справи просила проводити у її відсутність (а.с.30-31).

Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2018 року було розірвано, що підтверджується копією рішення з відміткою про набрання ним законної сили 06 листопада 2018 року (а.с.7-9). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 10 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кіріченко Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №226, ОСОБА_1 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1 га та 0,0517 га (а.с.10-12). Згідно п.2.1 вказаного договору продаж житлового будинку вчинено за 45000 грн.

Згідно копії боргової розписки від 27 червня 2016 року встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 90000 грн., які зобовЙ`язався повернути до 27 червня 2018 року (а.с.13).

Зобов`язання ОСОБА_3 з повернення боргу було виконано, про що ОСОБА_1 видав розписку від 07 квітня 2018 року, згідно змісту якої отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 90000 грн. в рахунок погашення боргу за борговою розпискою від 27 червня 2016 року (а.с.13).

Допитаний в судовому засідання в якості свідка позивач пояснив, що спірний будинок був ним придбаний для спільного проживання із відповідачем. Будинок придбав за особисті кошти в сумі 45000 грн., які набув до укладення шлюбу та якій йому в подальшому були повернуті ОСОБА_3 за договором позики. Обставини зазначені в борговій розписці відповідають дійсності та саме за ці кошти придбав спірне майно. На даний час проживає у спірному будинку, з відповідачем тривалий час не проживають. Ним було зазначено вірну інформацію щодо електронної адреси відповідача.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15 та від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17 передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , був придбаний у період шлюбу, але за особисті кошти позивача, отримані ним в рахунок повернення боргу за договором позики, а тому суд вважає, що він належить позивачу на праві одноособової приватної власності.

Вказані обставини також визнаються відповідачем, що підтверджується заявою останньої, направленою до суду.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем.

За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем позову та його прийняття судом, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права одноособової приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем були понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 69 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 , придбаного за договором купівлі-продажу від 10 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Кіріченко Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №226.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 04.12.2020 року.

Суддя В.В. Бондаренко