Ухвала

02 січня 2020 року

м. Київ

справа № 624/517/18

провадження № 61-22654ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» про припинення договору оренди землі та скасування його державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальності Агрофірма «Сади України» (далі - ТОВ АФ «Сади України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позов обґрунтовувало тим, що 09 лютого 2013 року між сторонами укладено договір оренди землі строком на 5 років. Державна реєстрація цього договору здійснена 09 липня 2014 року, а тому договір чинний до 09 липня 2019 року. З початку посівних робіт 2018 року ОСОБА_1 систематично погрожувала адміністрації ТОВ АФ «Сади України» самовільно використовувати належну їй земельну ділянку, яка знаходиться в правомірному користуванні орендаря, що створювало для товариства несприятливі умови для ведення сільськогосподарської діяльності. Відповідач пошкодила посіви товарного соняшнику шляхом культивації цих посівів на площі розміром 3,2 га, чим завдала збитки у розмірі 137 340,01 грн (17 963,71 грн - завдані збитки, 119 376,30 грн - упущена вигода). ТОВ АФ «Сади України» просило стягнути з ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 137 340,01 грн.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ АФ «Сади України» про припинення договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди.

Зустрічну позовну заяву обґрунтовувала тим, що їй належить земельна ділянка площею 5 6522 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Красненської сільської ради Кегичівського району Харківської області. 09 лютого 2013 року між сторонами укладено договір оренди землі строком на 5 років. Разом із договором сторонами також підписано Акт визначення меж земельної ділянки в натурі та Акт передачі-прийому земельної ділянки, згідно з якими орендар прийняв та приступив до її використання.

Вона неодноразова зверталася до ТОВ АФ «Сади України» з листами та шляхом розміщення об`яви у газеті «Наш край» про повернення належної їй земельної ділянки, оскільки строк дії договору оренди землі сплив 10 лютого 2018 року, тобто з моменту його укладення, а не з моменту державної реєстрації права оренди.

Просила визнати припиненим з 10 лютого 2018 року договір оренди землі від 09 лютого 2013 року, укладений між нею та ТОВ АФ «Сади України» та скасувати державну реєстрацію речового права - права оренди.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року у задоволенні позову ТОВ АФ «Сади України» відмовлено; у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ АФ «Сади України» залишено без задоволення, рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року залишено без змін.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ АФ «Сади України», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ АФ «Сади України».

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі за первісним позовом становить 137 340,01 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100=192 100 грн).

Також заявлено зустрічні вимоги немайнового характеру про припинення договору оренди та скасування його державної реєстрації.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга заявника не містить посилання на зазначені випадки, як і посилання на докази на їх підтвердження.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте в основному зводяться до незгоди із встановленими обставинами та оцінкою доказів.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ТОВ АФ «Сади України» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Сади України» про припинення договору оренди землі та скасування його державної реєстрації відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко