Справа № 685/1284/20
Провадження № 2/685/258/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

представника відповідача Москалюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача у спосіб стягнення річних та інфляційних витрат

встановив:

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача у спосіб стягнення річних та інфляційних витрат, мотивуючи його тим, що 4 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем укладений договір надання банківських послуг, на підставі якого позивачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 . 22 вересня 2017 року відповідач з цього карткового рахунку незаконно списав на свою користь 1788, 71 грн, а 24 жовтня 2017 року ще 30 грн, всього 1818,71 грн, якими користується і досі. Вказані обставини встановлені рішенням Теофіпольського райсуду від 6 листопада 2019 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача ці незаконно утримані кошти. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі №685/875/20 задоволено апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанку» та скасовано рішення Теофіпольського райсуду від 29 липня 2020 року про стягнення з банку на користь ОСОБА_1 на підставі положень ст.536,1214 ЦК України 675,20 грн незаконно отриманих доходів, з посиланням на те, що в даному випадку мають застосовуватися положення ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача 163,68 грн річних (1818,71 грн розмір грошового зобов`язання відповідача станом на жовтень 2017 року х 3% річних х 3 роки) та 307 грн інфляційних витрат (1818,71 грн розмір грошового зобов`язання відповідача станом на жовтень 2017 року х 116,88 грн індекс інфляції за період з листопада 2017 року по червень 2020 року включно).

Представник позивача в судове засідання не з?явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України , просить стягнути 3% річних та інфляцію з часу 22.09.2017 безпідставно, оскільки зобов?язання банку повернути кошти виникло 20.03.2020 року , тобто з часу, коли рішення Теофіпольського райсуду у справі №685/201/18, на яке посилається позивач, як на підставу позовних вимог, вступило в силу. Крім того вважає, що позивач, заявляючи позовні вимоги про нарахування процентів та інфляції саме з 22.09.2017 року, пропустив строк позовної давності, оскільки звернувся до суду у жовтні 2020 року. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 4 вересня 2017 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 та представником Банку анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 22 вересня та 24 жовтня 2017 року Банк списав з карткового рахунку ОСОБА_1 1818,71 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором №НМАWRX10337441 від 19 грудня 2006 року. Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 06 листопада 2019 року , стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно списані кошти в розмірі 1818,71 грн та розірвано договір про надання банківських послуг.Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача у спосіб стягнення доходів від безпідставно набутого майна та моральної шкоди позов задоволено частково та стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 700 грн моральної шкоди. При цьому, в мотивувальній частині постанови зазначено, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У розумінні положень ст. 625 ЦК України, кредитором є будь-яка особа, в якої наявне право грошової вимоги.

Рішенням Теофіпольського райсуду у справі №685/201/18 від 06.11.2019 встановлено, що 22.09.2017 та 24.10.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» списав з рахунку ОСОБА_1 кошти в загальній сумі 1818,71 грн безпідставно, тому суд прийшов до висновку, що відповідач саме з цього часу безпідставно користувався вказаними коштами, тому позивач має право на компенсацію від знецінення цих коштів.

Стосовно строку позовної давності суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 260 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи, зокрема позовної заяви та розрахунку інфляційних витрат , встановлено, що позивач просить стягнути 3% річних з жовтня 2017 року, а інфляційні витрати - з листопада 2017 року, до суду позивач звернувся 05.10.2020 року, тобто з дотриманням строку позовної давності.

Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували докази позивача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 163,68 грн (3% річних 1818,71 грн х3%х3 роки) та 307 грн інфляційних витрат (1818,71 х116,88 індекс інфляції за період з листопада 2017 по червень 2020).

На підставі наведеного, керуючись ст.625 ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.12, 81, 82, 89, 263-265 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача у спосіб стягнення річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 470 (чотириста сімдесят )грн 68 коп, в тому числі: 163,68 грн 3% річних та 307 грн інфляційних витрат.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 840,80 грн судового збору (отримувач коштів:ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий