ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 745/423/20

Головуючий у першій інстанції Стельмах А. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1345/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року (місце ухвалення - смт. Сосниця, дата складання повного тексту рішення 21.09.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що з 09 червня 1984 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 05 травня 2017 року було розірвано. В період шлюбу сторони придбали рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю подружжя, частину майна поділили в судовому порядку.

На даний час нерозподіленим рухомим спільним сумісним майном сторін є набуті під час шлюбу: косарка тракторна сегментна ринковою вартістю 6463,00 грн, станок деревообробний - 6250,00 грн, причіп тракторний одноосний саморобний - 9180,00 грн, трактор Т-40 АМ, який був зареєстрований на відповідача, та був відчужений ним без згоди позивача, ринковою вартістю 88493,00 грн.

Згідно наданих звітів загальна ринкова вартість нерозподіленого спірного нерухомого майна становить 110386,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 вважає спірне майно своєю особистою власністю, не визнає прав позивача на нього, ховає спільне майно, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного, позивач в позові просила поділити спільне сумісне рухоме майно, виділивши та визнавши за ОСОБА_1 право власності на косарку тракторну сегментну ринковою вартістю 6463 грн та станок деревообробний вартістю 6250 грн, всього виділивши майна на загальну суму 12713 грн. Відповідачу ОСОБА_2 виділити та визнати за ним право власності на причіп тракторний одноосний саморобний вартістю 9180 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 44246,50 грн за перевищення ідеальної частки в спірному рухомому майні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 44246,50 грн за 1/2 частину вартості трактора колісного Т-40 АМ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на оцінку спірного майна.

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Проведено розподіл спільного сумісного рухомого майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_1 виділено та визнано за нею право власності на косарку тракторну сегментну ринковою вартістю 6463 грн та станок деревообробний вартістю 6250 грн, всього виділено майна на загальну суму 12713 грн.

ОСОБА_2 виділено та визнано за ним право власності на причіп тракторний одноосний саморобний вартістю 9180 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1766,50 грн за перевищення ідеальної частки в спірному рухомому майні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 44 246,50 грн за 1/2 частину вартості трактора колісного Т-40 АМ.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судового збору, 3000 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду обґрунтовано тим, що за час шлюбу сторонами було придбано косарку тракторну сегментну, станок деревообробний, причіп тракторний одноосний саморобний та трактор Т-40 АМ, встановлено вартість такого майна та те, що відповідач приховав його після розірвання шлюбу, тому суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16.09.2020 та прийняти нове рішення, який відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що трактор НОМЕР_1 не може бути предметом поділу, оскільки рішенням Чернігівського апеляційного суду від 20.05.2020 було встановлено, що указаний транспортний засіб не можна віднести до кола спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу.

Заявник наголошує на тому, що близько 10 років косарка тракторна та саморобний причіп знаходилися у господарстві сторін, прийшли у непридатність, заржавіли та перебували у занедбаному стані, ОСОБА_2 невідомо, куди їх поділа колишня дружина.

Скаржник зазначає, що саморібний причіп він зробив власноручно, деревообробний станок належав його батьку, проте у судовому засіданні не було встановлено, у якому році ці речі виготовлялися та купувалися, і кому належали. Крім того, скаржник наголошує на тому, що суд не взяв до уваги невідповідність звітів про оцінку майна статті 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та проведення оцінки майна без огляду об`єктів оцінювання.

Поза увагою суду залишились висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 214/1520/15-ц, провадження № 61-15808св18.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України ОСОБА_1 було надіслано копію апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що з 09.06.1984 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який рішенням Сосницького районного суду Чернігівської облсті від 05.05.2017 розірвано (а.с. 70).

Під час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано наступне майно: косарку тракторну сегментну, станок деревообробний, причіп тракторний одноосний саморобний, трактор Т-40АМ. Вказане спірне майно зазначене в акті опису майна сторін від 24.04.2017 (а.с. 64-67) як майно, яке знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 .

Трактор колісний Т-40АМ, 1989 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , 26.03.2002 був зареєстрований на ОСОБА_2 , згідно свідоцтва серії НОМЕР_3 , та знятий з обліку 20.04.2017 (а.с. 68 - копія додатка до листа Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області, а.с. 116 - копія свідоцтва про реєстрацію машини).

Звітами про оцінку майна, виготовленими оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що ринкова вартість косарки тракторної сегментної, станом на 09.06.2020, складає 6463,00 грн (а.с. 9-25); станка деревообробного, станом на 08.06.2020, - 6250,00 грн (а.с. 26-41); причіпа трактортного одноосного саморобного, станом на 09.06.2020, - 9180,00 грн (а.с. 42-51); трактора колісного Т-40 АМ, станом на 09.06.2020, - 88493,00 грн (а.с. 52-62).

Згідно вищезаначених звітів спільне майно подружжя оцінено на загальну суму 110 386,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд прийшов до висновку, що до спільного майна сторін належить косарка тракторна сегментна, станок деревообробний, причіп тракторний одноосний саморобний та трактор Т-40 АМ, встановлена вартість такого майна, а також те, що після розірвання шлюбу відповідач його приховав від позивача. Суд першої інстанції виділив у власність ОСОБА_4 косарку тракторну сегментну та станок деревообробний, а ОСОБА_2 причіп тракторний одноосний саморобний, стягнув грошову компенсацію за перевищення ідеальної частки в спірному рухомому майні. Разом з цим, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості трактора колісного НОМЕР_1 , який був набутий сторонами у період шлюбу і знятий з реєстрації відповідачем без згоди позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 60 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частини другої і третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З урахуванням вимог чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сторонами у шлюбі було набуто косарку тракторну сегментну, станок деревообробний, причіп тракторний одноосний саморобний та трактор НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виділення у власність ОСОБА_1 косарки тракторної сегментної ринковою вартістю 6463,00 грн, станку деревообробного ринковою вартістю 6250,00 грн, а всього на 12713 грн, а відповідачу - причепу тракторного одноосного саморобного ринковою вартістю 9180,00 грн.

Оскільки ОСОБА_1 отримала майна на загальну суму 12713 грн, що більше на 1766,50 грн від ідеальної частки, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1766,50 грн за перевищення ідеальної частки в спірному рухомому майні.

Враховуючи, що трактор колісний НОМЕР_1 був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі та знятий з реєстрації 20.04.2017, хоча і під час перебування сторін у шлюбі, але в період перебування у суді справи про розірвання шлюбу та за відсутності згоди позивача, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 44246,50 грн компенсації вартості 1/2 частини трактора колісного Т-40 АМ, виходячи з вартості визначеної звітом про оцінку майна, виготовленим оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про невідповідність звітів про оцінку майна статті 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та проведення оцінки майна без огляду об`єктів оцінювання не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_2 не спростував висновки звітів про оцінку майна, за якими ринкова вартість станка деревообробного становить 6250,00 грн, косарки тракторної сегментної - 6463,00 грн, причіпа трактортного одноосного саморобного - 9180,00 грн, трактора колісного Т-40 АМ - 88493,00 грн, а тому суд першої інстанції при вирішення справи обґрунтовано виходив саме із вказаної вартості рухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що деревообробний станок належав батьку відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень. За поясненням у суді першої інстанції свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , станок деревообробний був придбаний сторонами за час перебування в шлюбі. Відповідачем протилежного не надано.

Твердження ОСОБА_2 про те, що трактор Т-40 АМ не може бути предметом поділу, оскільки рішенням Чернігівського апеляційного суду від 20.05.2020 було встановлено, що указаний транспортний засіб не можна віднести до кола спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, є помилковим та спростовується наступним.

Так, рішенням Сосницького районного суду від 28.01.2020 у справі № 745/755/19 розподілено частину спільного майна, також і визнано за ОСОБА_2 право власності на трактор Т-40АМ, ринковою вартістю 78 583 грн.

Проте, рішенням Чернігівського апеляційного суду від 20.05.2020 (а.с. 71-78) змінено рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 28 січня 2020 року в частині вимог ОСОБА_1 про поділ рухомого майна, в частині розподілу судових витрат скасовано.

Викладено абзаци четвертий, сьомий, восьмий після слів «окрім того» у наступній редакції:

«4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на мотоцикл марки ІЖ Юпітер 5К, 1990 року випуску вартістю 6425,00 грн; мотоцикл марки ММВЗ Мінськ 31121, 1988 року випуску вартістю 13142 грн; автомобіль марки ІЖ 412, 1977 року випуску, р.н. НОМЕР_4 вартістю 9545 грн.

7. Визнати за ОСОБА_2 право власності на причіп тракторний 2ПТС-4887 вартістю 40359 грн.

8. …стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) кошти в сумі 1739,5 грн для порівняння часток у вартості спільного майна».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1182,85 грн, витрати, пов`язані з проведенням експертиз, в сумі 6984,97 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 353,46 грн, витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2300 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У мотивувальній частині постанови апеляційного суду від 20.05.2020 встановлено, що суд першої інстанції, встановлюючи обсяг спільного рухомого майна подружжя, яке підлягає розподілу, помилково відніс до його складу трактор Т-40АМ, не врахувавши ту обставину, що на час розірвання шлюбу між сторонами (05 травня 2017 року) наведений транспортний засіб у порядку, передбаченому чинним законодавством, за ОСОБА_2 зареєстровано не було (трактор був знятий з обліку для подальшої реалізації), отже указаний транспортний засіб не можна віднести до кола спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу у відповідності з положеннями закону.

З врахуванням наведеного, у справі № 745/755/19 ставилися вимоги про поділ рухомого майна, зокрема, трактору НОМЕР_1 шляхом визнання права власності на нього, а у даній справі заявлені вимоги про стягнення у порядку поділу рухомого майна грошової компенсації вартості 1/2 частини трактора колісного НОМЕР_1 з підстав набуття його під час шлюбу сторін і зняття з реєстрації відповідачем без згоди позивача для подальшої реалізації, з врахуванням наведеног не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за трактор, і по посилання, що зазначене майно не може бути предметом поділу, яке заявлено позивачем як стягнення компенсації.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 03.12.2020.

Головуючий Судді :