ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 636/2001/20

провадження 22ц/818/5621/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 ,

боржниця ОСОБА_3 , представниця боржниці ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року в складі судді Гуменного З.І.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з ОСОБА_3 та просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду і до досягнення дітьми повноліття.

22 липня 2020 року суддею Чугуївського міського суду Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 червня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 210,20 грн.

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що вона не проживає разом з дітьми через те, що ОСОБА_1 застосовує до неї фізичне насильство. 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 видано терміновий заборонний припис органами поліції.

Вказала, що ОСОБА_1 не дає їй проживати вдома, спілкуватися з дітьми, психологічно тисне на дітей, з приводу чого вона неодноразово зверталась до органів опіки та правоохоронних органів. Крім того, між ними з ОСОБА_1 існує спір щодо місця проживання дітей та щодо поділу майна.

Зазначила, що ОСОБА_1 дійсно проживає з дітьми у їх спільному будинку, користуючись спільним майном та заощадженнями, та відмовився приймати будь-які кошти від неї на утримання дітей.

Вказала, що при видачі судового наказу докази на підтвердження цих обставин судом не досліджувались, та за їх наявності судом було б прийнято інше судове рішення.

Просила скасувати за нововиявленими обставинами судовий наказ, постановлений суддею Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з неї аліментів відмовити.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким судовий наказ Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року скасувати за нововиявленими обставинами та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не проживає разом з дітьми через те, що ОСОБА_1 змусив її залишити місце проживання, застосовував до неї насильство. При видачі судового наказу суду не було про це відомо, тому вона заперечує проти стягнення з неї аліментів.

17 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому він просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що він ніколи не перешкоджав ОСОБА_3 у спілкуванні з дітьми. Вона добровільна пішла з дому у квітні 2020 року та наразі мешкає зі співмешканцем. Зазначив, що наведені ОСОБА_3 обставини не є нововиявленими. Діти проживають з ним, проти чого ОСОБА_3 не заперечує.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивована тим, що вказані ОСОБА_3 обставини не є підставою для перегляду судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання дітей за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно частини 1 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина 8 статті 170 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі, якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а), від 19 червня 2019 року у справі № 815/1918/15.

Крім того, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, «inter alia», вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу «res judicata», тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 01 лютого 2006 року перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 6-8).

Неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 05 червня 2020 року та актом про обстеження домоволодіння від 02 червня 2020 року. Як вбачається з акту про обстеження домоволодіння від 02 червня 2020 року, ОСОБА_3 зареєстрована за цією ж адресою, однак не проживає з 08 квітня 2020 року (а. с. 9-10).

05 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

22 липня 2020 року суддею Чугуївського міського суду Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 червня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 210,20 грн.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 посилалась на те, що вона не проживає разом з дітьми через те, що ОСОБА_1 застосовував до неї фізичне насильство, а також між ними існують спори щодо визначення місця проживання дітей та поділу спільного майна, однак при видачі судового наказу ОСОБА_1 про це суд не повідомив.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_3 надала копію своєї заяви від 25 липня 2020 року до органів опіки та піклування щодо здійснення обстеження умов її місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та визначення місця проживання дочки ОСОБА_6 разом з нею та копію термінового заборонного припису, яка є не чіткою, а також копію квитанції від 06 серпня 2020 року про переказ коштів на прізвище « ОСОБА_7 » у розмірі 1000,00 грн (а. с. 26-27, 30).

З актів про обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від 10 серпня 2020 року та акту обстеження умов проживання від 31 липня 2020 року вбачається, що у будинку проживають ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Мати дітей ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично не мешкає та не з`являється з 08 квітня 2020 року, вихованням дітей займається батько (а. с. 47-48).

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_3 у своїй заяві не зазначено нововиявлених обставин, які б були підставою для скасування судового наказу від 22 липня 2020 року. Передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, на час видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та дотепер вони проживають разом з батьком ОСОБА_1 . Натомість, ОСОБА_3 мешкає за іншою адресою разом зі співмешканцем.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представниця наполягали на задоволенні заяви і вважали нововиявленою обставиною фізичне насильство до ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 , а також, спори щодо визначення місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя. Також, ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає разом із співмешканцем по АДРЕСА_2 . Розмір аліментів, які вона повинна сплачувати, складає 2500,00 грн. Діти не проживають з нею, а проживають з батьком за іншою адресою. Будь які докази, що підтверджують нововиявлені обставини щодо видачі судового наказу, заявницею не надано.

Посилання ОСОБА_3 на те, що вона не проживає разом з дітьми через поведінку ОСОБА_1 , заперечує проти стягнення з неї аліментів, а також щодо наявності між ними спорів про місце проживання дітей та поділ майна, судом не приймаються, оскільки ці обставини не є нововиявленими та не впливають на наявність у неї, як матері, обов`язку з утримання своїх дітей.

На час розгляду справи місце проживання дітей разом з матір`ю не визначено. У разі зміни обставин в майбутньому та проживання дітей разом з матір`ю вона не позбавлена права на звернення до суду з відповідними вимогами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Чугуївського міського суду Харківської області від 22 липня 2020 року, оскільки зазначені нею у заяві обставини не можуть вважатися нововиявленими обставинами, що дають підстави для перегляду судового наказу про стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо її неналежного повідомлення про розгляд заяви судова колегія відхиляє, оскільки 26 вересня 2020 року ОСОБА_3 отримала судову повістку про виклик у судове засідання на 02 жовтня 2020 року о 13:30, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 57). Заяв щодо відкладення розгляду справи, призначеного на 02 жовтня 2020 року, від неї до суду першої інстанції не надходило.

Оскільки ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 02 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.