П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/1128/20

Номер провадження 22-ц/804/3619/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Попової С.А.

секретар - Грішко С.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року, у складі судді Якішиної О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: Орган опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області,

про позбавлення батьківських прав,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В мотивування позову зазначила, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах в період з 01 вересня 2016 року по 01 жовтня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Судовим наказом Волноваського районного суду Донецької області від 26 березня 2020 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач ніякої участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не купує їжу, одяг, ліки, не сплачує батьківську плату за навчання дитини у дошкільному навчальному закладі. З жовтня 2018 року відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною, не приїжджав, не поздоровляв з днем народження або іншим святом, не цікавився його життям та здоров`ям. 22 листопада 2019 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , який на сьогодні разом із нею опікується дитиною та має намір його усиновити. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_5 , просить позбавити його батьківських прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки суду не надано жодного належного та допустимого доказу ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Належних доказів, на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов`язками, позивачка не надала. В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.

Надана позивачкою довідка Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок № 32 «Дивосвіт» Маріупольської міської ради Донецької області № 2 від 12 лютого 2020 року не свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, оскільки відображає лише факт того, що батько малолітнього сина сторін за період з червня 2019 року по 12 лютого 2020 року не з`являвся у садку.

Суд також виходив з того, що висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Краснополянської сільської ради, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховим, не містить негативної інформації щодо відповідача та конкретних обставин на користь позбавлення його батьківських прав, а також конкретних фактів, на підставі яких орган опіки та піклування дійшов зазначеного висновку.

У зв`язку із чим суд дійшов висновку щодо неможливості покласти їх в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

06 листопада 2020 року позивачка подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 листопада 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом ухвалено рішення всупереч положенням статей 141, 150, 155, 157 СК України, відповідно до яких здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані брати участь у її вихованні.

Суд не прийняв до уваги висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Краснополянської сільської ради, невмотивовано відхилив довідку Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок № 32 «Дивосвіт» Маріупольської міської ради Донецької області № 2 від 12 лютого 2020 року та залишив поза увагою постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення аліментів з відповідача, який не платив їх жодного разу, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів, виданої Великоновосілківським відділом державної виконавчої служби.

Суд у рішенні звернув увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, чим вийшов за межі розгляду справи та став на захист інтересів відповідача.

Суд зробив висновок щодо необхідності захисту інтересів відповідача, а не законних інтересів дитини.

Суд не взяв до уваги, що батько не приймав участі у тому, щоб забрати позивачку разом з дитиною із пологового будинку, що він не приймає участі у вихованні дитини, її фінансовому утриманні та взагалі не цікавиться фізичним та духовним станом.

Поза увагою суду залишилась поведінка відповідача при спільному проживанні сторін, зловживання ним алкоголем, влаштування сварок, побиття позивачки. Про що може підтвердити свідок ОСОБА_6 .

Відзив на апеляційну скаргу

На виконання статті 360 ЦПК України учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідок Зачатівської сільської ради Волноваського району Донецької області від 13.07.2020 року № 353 та від 28.12.2019 р. № 412 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

22.11.2019 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22.11.2019 р.

З довідки Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок №32 «Дивосвіт» Маріупольської міської ради Донецької області № 2 від 12.02.2020 р. вбачається, що ОСОБА_5 відвідує групу № 1 з червня 2019 року, його батько за цей час у ясла-садку не з`являвся.

Згідно наданої суду копії постанови державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 09.04.2020 р. з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на підставі наказу Волноваського районного суду Донецької області від 02.04.2020 р.

Згідно висновку органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради встановлено, що батьки дитини перебували у цивільному шлюбі. Від спільного проживання у 2017 році народилася дитина - ОСОБА_3 . Однак спільне життя не склалося. Дитина залишилася проживати з матір`ю. На цей час мати дитини - ОСОБА_1 (на час народження дитини ОСОБА_1 ), одружена. Зареєстрована разом із чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини зареєстрований по АДРЕСА_2 , але на цей час в селі не мешкає. Ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі. Матеріально не допомагає. На запрошення до виконкому сільської ради щодо вирішення даного питання не відреагував. Про причину відсутності не повідомив. На підставі вищевикладеного і керуючись статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування, п.1 ст.164 Сімейного кодексу України «Про позбавлення батьківських прав» орган опіки і піклування Краснополянської сільської ради вважає за доцільне громадянина ОСОБА_2 , позбавити батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення повідомлення на сайті Донецького апеляційного суду та направлення судової повістки (а.с. 87, 91).

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать відомості про вручення судової повістки - повідомлення по цивільній справі (а.с.94).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 надала пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги. Пояснила також, що відповідач проживає в будинку за місцем реєстрації в с.Красна Поляна Великоновосілківського району Донецької області, де проживає його мати. Свідок ОСОБА_9 , прізвище якого помилково зазначено в апеляційній скарзі, як ОСОБА_9 , може підтвердити факт її побиття відповідачем під час їх спільного проживання та те, що відповідач виганяв її з будинку, в якому вони спільно мешкали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_2 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає повністю.

Згідно частини 1 статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, на підставі якої заявлено позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки.

Позбавлення батьківських прав (тобто позбавлення прав на виховання, захист інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України) і допускається лише у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, за наявності вини в діях батьків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейським судом з прав людини при вирішенні справи № 39948/06 «Савіни проти України» в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari&Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

З огляду на вказану правову позицію та принципи проголошені Європейським судом з прав людини, можна зробити висновок, що для розлучення дитини з батьками суду потрібно встановити: 1) винну поведінку батьків, 2) справжню небезпечність умов для дитини, 3) доказову базу вказаних обставин, 4) наявність вжиття тимчасових проміжних заходів до батьків тощо.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанцій правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні

у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини, позивачкою не надано.

У цій справі не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дитиною ОСОБА_3 та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , позивачкою суду першої інстанції не надано.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини та її розвитком займається мати та чоловік останньої, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків батьків самих дітей, виховання дитини іншим чоловіком, не є підставою для позбавлення батьківських прав.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновоселківського району Донецької області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 № 10 від 25 лютого 2020 року, відповідно до якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 (а.с.14), не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). По-друге, судом першої інстанції зазначеному висновку надано належну оцінку та у рішенні суд навів обґрунтування з яких мотивів він не прийняв до уваги зазначений висновок, з чим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, надав належну оцінку і наданим позивачкою доказам, зокрема довідці Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок № 32 «Дивосвіт» № 2 від 12 лютого 2020 року, яка містить відомості щодо відвідування дитиною ОСОБА_3 вказаного закладу та про те, що батько дитини не з`являвся до ясла- садку (а.с.13).

Колегія суддів погоджується з тим, що зазначена довідка не свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, оскільки містить лише інформацію про те, що за час відвідування дитиною дошкільного навчального закладу, батько останнього не з`являвся до садку.

Але зазначені обставини не свідчать про те, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та інше.

З наданої позивачкою до матеріалів справи копії постанови державного виконавця державної виконавчої служби Великоновосіківського районного відділу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 09 квітня 2020 року про відкриття виконавчого провадження неможливо зробити висновок, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, оскільки зазначена постанова містить лише відомості про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с.3, 4).

Інших доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 під час розгляду справи судом першої інстанції не надала та не зазначила їх в позовній заяві, клопотань щодо витребування будь-яких доказів під час розгляду справи судом першої інстанції, виклику судове засідання для дачі пояснень свідків тощо, не заявляла, обмежилась поданням заяви про розгляд справи без її участі (а.с.51).

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, крім іншого, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

До апеляційної скарги позивачкою надана довідка державного виконавця державної виконавчої служби Великоновосіківського районного відділу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 жовтня 2020 року № 61782818 про неотримання аліментів та характеристику на вихованця ОСОБА_3 , складену Комунальним дошкільним навчальним закладом комбінованого типу «Ясла-садок № 46 «Казка» Маріупольської міської ради Донецької області» від 29 жовтня 2020 року № 151 (а.с. 76, 77).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на те, що зазначені довідка та характеристика не надавались суду першої інстанції та видані після ухвалення судом першої інстанції, колегією суддів, відповідно до положень частини 3 статті 367 ЦПК України не приймаються до уваги при перегляді справи.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 03 грудня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

С.А.Зайцева

С.А.Попова