Ухвала

Іменем України

03 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 757/11923/19

провадження № 61-17085ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року у складі судді Писанець В. А. та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк» або Банк) в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Родовід Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 квітня 2005 року № 28.3/С-023.05.2 у розмірі 686 445,67 дол. США та 11 733 114,74 грн на користь ПАТ «Родовід Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також, стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору.

Одночасно з позовом Банк подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що 15 квітня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.3/С-023.05.2, за умовами якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 250 000,00 дол. США, а останній зобов`язався повернути кредит у строк до 15 квітня 2007 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 15 % річних.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 15 квітня 2005 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2012 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2013 року, задоволено позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства фінансів України та ПАТ «Родовід Банк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 18 389 669,79 грн заборгованості за вказаними кредитними договорами. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 квітня 2014 року, заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 серпня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 листопада 2013 року в частині стягнення пені скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва стягнуто пеню за кредитним договором від 15 квітня 2005 року № 28.3/С-023.05.2 за період з 07 червня 2010 року по 06 червня 2011 року, яка складає 193 600,00 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 9534,15 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, а всього становить 203 134,15 дол. США.

Станом на час звернення до суду з позовом заборгованість за кредитним договором від 15 квітня 2005 року № 28.3/С-023.05.2 була не погашена.

У 2012 році Печерський районний суд міста Києва відкрив провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Родовід Банк» про визнання договору іпотеки недійсним та 09 січня 2013 року рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено. Вказане судове рішення залишено без змін судом апеляційної інстанції 18 квітня 2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ справу від 24 липня 2013 року повернуто до апеляційного суду на новий розгляд.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2013 року та задоволено позов ОСОБА_1 - договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк», предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , визнано недійсним.

В подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ справу від 02 грудня 2015 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року скасовано, справу повернуто до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 січня 2013 року залишено без змін.

Заявник зазначав, що скориставшись рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 зняв обтяження з квартири АДРЕСА_1 , яка є предметом договору іпотеки.

В подальшому спірна квартира була ним відчужена та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заявник вказував, що між сторонами дійсно існує спір, а з огляду на зазначені вище обставини існує велика ймовірність відчуження майна відповідача на користь третіх осіб, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року заяву ПАТ «Родовід Банк» про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2

16 листопада 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.

У касаційній скарзі заявником зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтовує тим, що копію повного тексту постанови апеляційного суду представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримано 20 жовтня, на підтвердження чого надає копію конверта апеляційного суду про направлення повного тексту постанови зі штрихкодовим ідентифікатором № 941.

Згідно з положеннями статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та надані заявником докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки встановлені обставини свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є згідно із статтею 390 ЦПК України підставою для його поновлення.

Касаційна скарга мотивована тим, що необхідність обрання забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру належно не обґрунтована позивачем. Доказів на підтвердження існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, заявником не надано. Крім того, застосовані судом заходи забезпечення порушують права іпотекодержателя ОСОБА_4 , якого судом першої інстанції не залучено до участі у справі. Суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули та дійшли помилкового висновку про наявність підстав забезпечення позову.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Також вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, урахувавши вимоги щодо співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог, обґрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , при цьому об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, що свідчить про те, що у разі звернення на нього стягнення, незастосування заходів забезпечення позову може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову у справі, а тому дійшов правильного висновку про задоволення заяви ПАТ «Родовід Банк» про забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що застосовані судом заходи забезпечення порушують права іпотекодержателя ОСОБА_4 були предметом дослідження апеляційного суду, який правомірно їх відхилив, оскільки застосований захід забезпечення позову не впливатиме на можливість реалізації іпотекодержателем ОСОБА_4 наміру щодо реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження.

Наведені у касаційній скарзі доводи стосовно відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози не виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення не заслуговують на увагу, оскільки метою застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки до закінчення розгляду справи по суті є запобігання ускладненню чи унеможливленню захисту прав позивача.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 строк на касаційне оскарження на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича про забезпечення його позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик