єдиний унікальний номер 370/1226/15-ц
номер провадження 2-ві/824/107/2020
У Х В А Л А

02 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Фінагеєва В.О., розглянувши заяву суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного Ігоря Михайловича, заінтересовані особи - суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Київським апеляційним судом розглядається апеляційна скарга суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - СПД ФОП ОСОБА_1 ) на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року у зазначеній справі.

30 листопада 2020 року до апеляційного суду надійшла заява СПД ФОП ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі Желепи О.В., Кулікової С.В., Олійника В.І.

Заява обґрунтована тим, що постановою колегії суддів Київського апеляційного суду у зазначеному складі від 07 жовтня 2020 року у справі № 370/1226/15 залишено без змін ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 30 липня 2020 року про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів відмовилася брати до уваги принцип обов`язковості судового рішення. Крім того, колегія суддів прийшла до висновку, що суми стягнутих з боржника коштів на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року є невірними. Заявник зазначає, що колегія суддів унеможливила примусове виконання зазначеного рішення, що суперечить рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року. Заявник вважає, що зазначені судді вже мають наперед сформовану думку, а тому не зможуть ухвалити неупереджене рішення. СПД ФОП ОСОБА_1 зазначає, що судді Желепа О.В., Кулікова С.В., Олійник В.І. викликають у нього глибоку недовіру, оскільки порушили право заявника на судовий захист та на мирне володіння майном, унеможливили виконання остаточного рішення, ухваленого на користь заявника. Розгляд справи за участі цих суддів буде формальним, необ`єктивним та упередженим, що унеможливить винесення об`єктивного рішення у справі та позбавить ФОП ОСОБА_1 права на справедливий суд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у складі суддів Желепи О.В., Кулікової С.В., Олійника В.І. передано заяву СПД ФОП ОСОБА_1 про відвід суддів для автоматизованого розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 33 ЦПК України з метою визначення судді для її розгляду.

Після проведення автоматизованого розподілу справи відповідно до ч. 3, 8 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішується без повідомлення учасників справи суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2020 року справу призначено судді-доповідачу Фінагеєву В.О.

Згідно вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто, перелік підстав для відводу чітко визначений законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, зазначені в заяві про відвід колегії суддів, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Апеляційний суд вважає, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів Желепи О.В., Кулікової С.В., Олійника В.І. у справі № 370/1226/15-ц, апеляційний суд приймає також до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Зокрема, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Наведені заявником доводи стосуються його незгоди з постановою, прийнятою зазначеними суддями за наслідками розгляду апеляційної скарги у справі № 370/1226/15-ц, яким було вирішено питання, пов`язане з виконанням судового рішення, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їхню упередженість чи необ`єктивність у цій справі.

Отже, доводи, якими СПД ФОП ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід суддів Желепи О.В., Кулікової С.В., Олійника В.І., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Враховуючи зазначені норми закону, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід колегії суддів.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Київського апеляційного суду у складі Желепи О.В., Кулікової С.В., Олійника В.І. у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Наконечного Ігоря Михайловича, заінтересовані особи - суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Фінагеєв