Справа №: 343/1786/20
Провадження №: 4-с/0343/7/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Керніцького І. І.,

секретаря Оленяк С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про арешт майна боржника від 05.02.2018 у справі ВП №54297042,

за участю: представника скаржника - Вайтєкаускаса В.А.,

представника Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - головного державного виконавця Дацьо Г.І.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Кажука В.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Скаржник, ОСОБА_1 , в порядку ст.447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на постанову про арешт боржника від 05.02.2018 року у справі ВП №54297042, в якій просить:

визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт боржника ВП № 54297042 від 05.02.2018 Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області, яка містить фальшиві, необґрунтовані дані про несплату аліментів і в частині зазначення суми стягнення 64660,61 грн, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України;

визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_3 , що проявилися у винесенні Постанови про арешт майна боржника ВП № 54297042 від 05.02.2018, яка містить фальшиві, необґрунтовані дані про несплату аліментів і в частині зазначення суми стягнення 64660,61 грн, виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, не набула законної сили;

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у не доведенні до його відома як сторони виконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання;

зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В обґрунтування скарги зазначає, що 16.09.2020 він одержав в приміщенні суб`єкта оскарження комплект процесуальних виконавчих документів з супровідним листом, зокрема,

зображення копії постанови суб`єкта оскарження від 05.02.2018 про арешт майна боржника ВП № 54297042, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 64660,61 грн.

Долинський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) є правоприємником Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області щодо виконання відкритих раніше справ виконавчого провадження.

З даною Постановою він не згідний, вважає, що таким рішенням, діями суб`єкта оскарження під час виконання судового рішення порушено його права та свободи, а Постанова, що не має ознак законності ні по процедурі її винесення, ні по «вмісту», на його думку, є невмотивованою, необґрунтованою та незаконною, тому підлягає визнанню неправомірною та скасуванню з таких міркувань. По-перше, в Постанові зазначено брехливе, необґрунтоване доказами твердження «Боржником аліменти не сплачуються». По-друге, зазначена сума «стягнення» 64660,61 грн в жодний спосіб не обґрунтована, голослівне твердження навіть не містить посилання на бодай-які докази.

Зазначив, що під час оформлення Постанови державним виконавцем припущено певні упущення, які не роблять Постанову документом без юридичної сили, тобто, десь (може в хмарах) існує належним чином оформлений документ, а йому надано помилково оформлену копію документа.

Вважає, що він, як сторона виконавчого провадження, отже - повноправний користувач АСВП, не може скористатися своїм правом доступу до системи (п.1, 4 розділу І Положення), оскільки в оскарженій постанові не зазначено ідентифікатора доступу, отже, дана постанова взагалі не є документом, який повинен був бути наданий боржникові.

Переконаний, що наданий йому документ не є документом, який призначено для надання боржникові, тому не може бути підтвердженням того, що дана «Постанова» взагалі набула/має законну силу.

Вказав, що спірна Постанова є типовим зразком явно злочинного розпорядження чи наказу, яке (який) згідно ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати.

Таким чином переконаний, що неправомірні дії суб`єкта оскарження в особі його недолугого працівника мають ознаки злочину, передбаченого ст.ст. 364, 365, 366, 442 Кримінального кодексу України.

А тому вважає, суб`єкт оскарження 05.02.2018 не мав правових основ виносити спірну Постанову, що яка є фальшивим, несправжнім, не чинним документом, явно злочинним розпорядженням чи наказом. Таким чином, суб`єкт оскарження в особі свого працівника вчинив умисні неправомірні дії з винесення незаконної, протиправної Постанови, яку слід скасувати, водночас зобов`язавши суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з позовом з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби регулюється положеннями ч.1 ст. 449 ЦПК України про десятиденний строк звернення до суду з дня, коли він дізнався про порушення прав. Копію зображення постанови вперше отримав лише 16.09.2020. Заява (скарга) подається в межах встановленого строку в перший робочий день після вихідного дня суботи 26.09.2020.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю від 06.10.2020 - Вайтєкаускас В.А. (а.с.10) підтримав доводи скарги та просив її задоволити з наведених у ній підстав.

В судовому засіданні представник Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) згідно довіреності №29002 від 16.10.2020 - головний державний виконавець Дацьо Г.І. (а.с.24) вказала, що вважає скаргу безпідставною, так як арешт було накладено в порядку виконання. Додатково зазначила, що 13 липня 2017 у відділ надійшла заява від ОСОБА_2 разом із оригіналом виконавчого листа № 2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів із заборгованістю в сумі 60879,40 гривень. Цього

ж дня, 13.07.2017, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано торонам виконавчого провадження для виконання та до відома. Постанову про арешт боржника винесено 05.02.2018 та надіслано сторонам для відома. Боржника неодноразово викликалось до відділу. Станом на сьогоднішній день заборгованість не сплачено. Просила у задоволенні скарги відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

В судове засідання не прибув представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Кажук В.Б., однак скерував до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що постанова Долинського районного відділу державної виконавчої служби є стандартною по своїй суті, обґрунтованою, прийнятою відповідно до нормативних актів, які врегульовують її діяльність і відповідає всім вимогам закону по формі і змісту. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити з таких підстав:

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожная особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Як визначено в положеннях ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно зі ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено п.а ч.1 та ч.2 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановлено в судовому засіданні, що на примусовому виконанні у Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №54297042 з виконання виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину, що підтверджується постановою головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 13.07.2017 (а.с.15).

Постановою головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 05.02.2018 у зв`язку із несплатою боржником аліментів, накладено арешт на майно, що належить боржнику (а.с.4).

Судом встановлено, що оглянуті в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження

№54297042 та оскаржувана постанова про арешт майна боржника від 05.02.2018 відповідають усім вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», Положенню про автоматизовану систему виконавчого провадження(затвердженої наказом МЮ України 05.06.2018 року №2432/5) та Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом МЮ України 02.04.2012 року №512/5).

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №54297042, розрахунок по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-1263 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів виконаний з дотриманням Інструкції з організації примусового виконання рішень (пункт 4 розділу XVI) в редакції Наказу Міністерства юстиції №855/5 від 21.03.2018.

З огляду на обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В частині 1 статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження» вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені ст.18 Закону України «Про виконавче провадження». За частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.3 ст.18 вказаного Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець

зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Встановлено в судовому засіданні та вбачається з оглянутого виконавчого провадження №54297042, державним виконавцем з метою виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів вживалися вищеописані заходи, які відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням та неодноразово викликалось останнього для дачі пояснень з приводу наявної заборгованості та представлення документів про сплату аліментів. У 2018 році ОСОБА_1 з`явивися у виконавчу службу, не заперечив наявність у нього заборгованості, зобов`язався її погашати, про що власноручно написав письмові пояснення, однак і в подальшому жодних дій з метою сплати аліментів не вживав, підтвердження про їх сплату виконавцю не надавав.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, керуючись вимогами ст.28 Закону України "Про виконавче провадження", ОСОБА_1 за місцем його проживання та адресою, яку він у 2018 році зазначив у своєму поясненні,

спірна постанова направлена в день її винесення простою кореспонденцією, оскільки вона передбачена ст.56 даного Закону, а відповідно не входить у перелік постанов, які повинні направлятися рекомендованим листом. Про її направлення свідчать матеріали виконавчого провадження. Також вимога заявника в частині визнання протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у недоведенні до його відома як сторони виконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на його адресу реєстрації місця проживання рекомендованим поштовим відправленням, задоволенню не підлягає.

Слід зауважити, що з оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження встановлено, що у 2018 році боржник з`явився у виконавчу службу, де йому повідомили про заборгованість. Таким чином його твердження про те, що він не знав про її наявність у нього, є необгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Твердження представника заявника про невірний розмір заборгованості теж не заслуговують на увагу, оскільки це не є предметом даної скарги. Більше того, суд не вправі виходити за межі вимог скарги, в якій фактично заявник оскаржує лише процедуру (порядок) постановлення спірної постанови, вимоги щодо її змісту та порядок направлення документів виконавчою службою сторонам виконавчого провадження. Про спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів у даній скарзі не заявлено та жодних обгрунтувань чи вимог з даного приводу у ній немає.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, тобто або в порядку позовного провадження з дотриманням відповідної процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, або ж шляхом звернення до суду зі скаргою.

Таким, чином, не погоджуючись із розміром заборгованості по аліментах ОСОБА_1 вправі був оскаржити його у встановленому законом порядку.

Щодо періоду та порядку нарахування заборгованості, яка взята до уваги при винесенні оскаржуваної постанови, слід відмітити, що її розрахунок ведеться в електронному вигляді. Щомісяця державний виконавиць вносить до нього відповідні дані. Дані про середньомісячну заробітну плату в цій місцевості виконавці отримують на свої запити у відділі статистики у Долинському районі щоквартально. До отримання такої інформації виконавець вносить у розрахунок дані за попередній квартал.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, яку, як стверджує заявник, постановлено без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, тобто без реквізитів виконавчого документа, суд керується положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка визначає вимоги, яким повинні відповідати постанови, винесені виконавцем.

Відповідно до пунктів 6 та 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова, як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Проаналізувавши та дослідивши зміст наявної у матеріалах виконавчого провадження оскаржуваної постанови від 05.02.2020 про арешт майна боржника безпосередньо в судовому засіданні в процесі вивчення та огляду вказаних матеріалів, суд дійшов висновку, що її зміст повністю відповідає вказаним вище вимогам до неї та містить всі обов`язкові реквізити, в тому числі і відбиток печатки.

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням положень ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з дотриманням встановлених законом процедури та порядку, в тому числі і в частині вимог щодо її доведення (направлення) до відома сторін виконавчого провадження простою кореспонденцією, її зміст відповідає пункту 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, а саме в ній присутні всі обов`язкові реквізити постанови, як окремого документу.

При розгляді даної скарги, суд також враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у взаємозв`язку з нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця з виконання виконавчого листа відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, бездіяльності ним не допущено, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.195 СК України, ст.ст. 10, 12, 77, 78, 81 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 11, 13, 28, 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, п.п. 6 та 7 р. I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про арешт майна боржника від 05.02.2018 у справі ВП №54297042 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.І.Керніцький