ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/862/19 Номер провадження 22-ц/814/170/20Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2019 року (ухвалене суддею Шевченко В.М., повний текст рішення складено 16 жовтня 2019 року) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.09.2011 в розмірі 118 322 грн 32 коп та 1921 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - ОСОБА_1 02.09.2011 року був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 09.07.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 118 322 грн 32 коп, з яких: 0, 00 грн заборгованість за тілом кредиту; 36 548 грн. 09 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 81 774 грн 23 коп нараховано пені за прострочене зобов`язання за період з 02.09.2011 по 01.03.2018.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

З даним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що cуд першої інстанції помилково зробив висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах та Тарифах свідчить про те, що він не був з ними ознайомлений, а тому між сторонами немає договірних правовідносин та відсутня заборгованість. Вказує, що договір приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Свій підпис відповідач поставив саме в анкеті-заяві позичальника від 02.09.2011 року, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Доказів, що підпис належить не відповідачу, а іншій особі матеріали справи не містять. Відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де вказано про сплату пені і штрафів. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору булти досягнуті усі істотні умови договору, а саме щодо розміру відсоткової ставки, неустойки та строку погашення кредиту. Вказує, що відповідач не сплачував щомісячний платіж у повному розмірі, тому суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 36548,09 грн. Скаржник вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні пені і штрафів, оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у розрахунку заборгованості. Крім того, вказує, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від учасників справи не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 02.09.2011 року (а.с.10) та отримав 11000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 09.07.2019 становить 118 322 грн 32 коп, з яких: 0,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 36 548 грн. 09 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 81 774 грн 23 коп нараховано пені за прострочене зобов`язання за період з 02.09.2011 по 01.03.2018.

Відмовляючи АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність правових підставі для стягнення із ОСОБА_1 таких складових як заборгованості за простроченим тілом кредиту та нарахованої пені за прострочене зобов`язання, оскільки наявність простроченої заборгованості в даному випадку не підтверджена жодним належним та допустимим доказом. Стороною позивача чітко зазначено про відсутність заборгованості за тілом кредиту, а додані до матеріалів справи докази не містять а ні підписів відповідача, а ні строків повернення кредиту, що в свою чергу вказує на необґрунтованість позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зауважує, що висновки Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Також наголошено на тому, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 02 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та терміни повернення.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 02 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а також саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

З огляду на надане ВП ВС тлумачення, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 вересня2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які надані до матеріалів справи, не містить підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 вересня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також колегія суддів зауважує, що здійснення позивачем одночасного нарахування пені (двох видів) та штрафів (двох видів) за прострочення повернення кредитних коштів вказує на покладення на відповідача подвійної відповідальності за одне і те саме прострочення, що є грубим порушенням норм чинного законодавства та ст. 61 Конституції України.

Застосувавши правові позиції Верховного Суду в подібних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів, які б доводили факт приєднання позичальника саме до тих Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які долучені до матеріалів справи позивачем та на підставі яких останнім здійснено розрахунок заборгованості за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про укладення з відповідачем кредитного договору відповідно до норм чинного законодавства в якому погоджено всі його істотні умови та надання на підтвердження цього належних доказів не підлягають задоволенню, оскільки в повній мірі спростовуються наявними у справи матеріалами та встановленими фактичними обставинами.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно надано йому оцінку, та висновки суду про те, що заборгованість за тілом кредиту відповідачем в повній мірі сплачена, є обґрунтованими.

При цьому, здійснення нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту, як вбачається із розрахунку, не передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг. Більше того, поняття «тіло кредиту» є більш широким відносно поняття «прострочене тіло кредиту». Окрім того, із розрахунку вбачається, що отримані кошти (тіло) боржником повернуті в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у розрахунку зазначає, що заборгованість та тілом кредиту та відсотками становить «0,00 грн.»

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, відмовивши у стягненні відсотків по кредиту, допустив грубе порушення вимог статей 1048, 1054 ЦПК України, є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки виходячи з предмету пред`явленого позову, Банк не ставив вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками.

Будь-яких інших доводів апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав вважати, що мало місце неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору.

Місцевим судом вірно встановлено характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які їх регулюють, а також повно, всебічно та об`єктивно з дотриманням принципів змагальності та диспозитивності встановлено фактичні обставини у справі та досліджено докази, надані сторонами на їх підтвердження, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України. Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені позивачем за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 16 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 02 січня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.О. Панченко _______________В.П. Пікуль