17.11.2020 227/3152/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хоменко Д.Є.

за участю:

секретаря Дзюба Т.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Стогнія Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання травм на виробництві.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 16.07.2001 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в ДВАТ «Шахта «Білицька» ДХК «Добропіллявугілля», яке 01.04.2003р. реорганізовано у ВП «Шахта «Білицька» ДП «Добропіллявугілля», 01.01.2005р. ВП «Шахта «Білицька» ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано та створено у відокремлений підрозділ «Шахта «Білицька» Добропільського територіального управління державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 01.06.2005р. ВП «Шахта «Білицька» приєднано до складу ДП «Добропіллявугілля» шляхом виділення із складу ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», 01.11.2011р. ДП «Добропіллявугілля» реорганізовано через приєднання до орендаря ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

03.09.2013 року під час виконання трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, первинним висновком МСЕК від 12.11.2013р. встановлено 15% втрати професійної працездатності по травмі 03.09.2013р. 04.02.20014 року позивач отримав другу травму на виробництві та висновком МСЕК від 03.06.2014 року в сукупності було встановлено 30% втрати професійної працездатності. 12.08.2019 року на тому ж підприємстві ОСОБА_1 отримав третю травму на виробництві і висновком МСЕК від 04.12.2019 року була встановлена первинно третя група інвалідності та встановлені протипоказання важкій фізичній праці. В сукупності встановлено 65% втрати професійної працездатності. Причинами нещасних випадків є в тому числі порушення технологічного процесу, незадовільний стан засобів виробництва. 08 січня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. Внаслідок травми були заподіяні фізичний біль, фізичні та душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення особистих немайнових прав на охорону здоров`я, безпечну працю. Також було порушено нормальне життя, багато разів лікувався, через постійні проблеми зі здоров`ям позбавлений можливості вести привичний спосіб життя, вимушений відмовлятись від багатьох речей та обмежувати в можливостях. Ушкодження здоров`я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 100000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав викладених в у відзиві. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачем позивачу не було завдано шкоди та взагалі відсутня вина підприємства, оскільки відповідно до акту встановлено коло осіб, які винні в травматичному випадку, тому шкода повинна відшкодовуватись особами, які її завдали. Щодо моральної шкоди посилались на те, що довідкою МСЕК встановлена лише стійка втрата працездатності внаслідок отриманої травми, а наявність моральної шкоди довідкою не підтверджена. Вважають, що розмір моральної шкоди нічним не підтверджений, необґрунтований та суттєво завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості. Крім того відсутній розрахунок розміру заподіяння моральної шкоди. Враховуючи викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого.

Згідно ст.ст. 2, 5 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВСП «Шахтоупраління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», ВСП «Шахтоупраління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» шаха «Білицька».

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.09.1993 року, ОСОБА_1 на підставі наказу №04 від 08.01.2020 року був звільнений з підприємства за станом здоров`я згідно п.2 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до Акту №10 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 03.09.2013 року на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 05.09.2013 року, ОСОБА_1 отримав травму на виробництві, виконуючи наряд позивач опустився в шахту для виконання робіт та по закінченню яких відправився на посадочний майданчик, по дорозі підвернув праву ногу та усією вагою присів на неї. Внаслідок такого випадку отримав закритий перелам правої лад`євидної кістки без зміщення.

Висновком МСЕК від 12.11.2013 року (виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги - до довідки серії 10 ААА №240097) позивачу вперше визначено 15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, отриманим на виробництві 03.09.2013 року, на період з 05.11.2013 року по 01.12.2014 року.

Як вбачається з Акту №3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 04.02.2014 року на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 06.02.2014 року, ОСОБА_1 отримав другу травму на виробництві, виконуючи наряд спотикнувся та впав на ліву руку, в якій знаходилась сполучна ланка (ЗС-50), в результаті чого отримав травму 4 пальця лівої кістка, а саме закритий перелам нігтьової фаланги четвертого пальця лівої кисті. Закритий перелом четвертої плеснової кістки лівої кисті.

Висновком МСЕК від 03.06.2014 року (виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги - до довідки серії 10 ААА №240680) позивачу вдруге визначено 15% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, а в сукупності з першою травмою - 30% втрати професійної працездатності.

Згідно Акту розслідування нещасного випадку, що стався 12.08.2019 року на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 21.08.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків, відірвався рукав від кріплення на комбайні (CLS-450), який був сильно натягнутий та вдарив останнього по обличчю.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №5954, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні в КНП «Добропільська ЛІЛ» з 06.11.2019 року по 18.11.2019 року з діагнозом: закрита поєднана краніо-вертебро-фаціальна виробнича травма (від 12.08.2019, акт ф-Н-1/П від 19.08.2019 року); забій головного мозку 1 ст., з правобічною пірамідною недостатністю, легкою статичною атаксією, вазомоторною цефалгією, лікворо-судинною дисциркуляцією (ознаки нестабільності артеріального тиску, з обох сторін не прямолінійність ходу хребетних артерій, розширені вени Розенталя - УЗДГ судин голови та шиї 12.11.2019), вегетативною дисфункцією, кризами симпато-адреналової спрямованості (06.11.2019, 15.11.2019), синкопальними станами (11.11.2019), вираженим встено-невротичним синдромом. Перелом лівої виличної кістки з розвитком посттравматичної невралгії ІІ гілки лівого трійчастого нерва. Забій, розтягнення м`язово-зв`язуючого апарату шийного відділу хребта з розвитком посттравматичної цервікальної радикулопатії з больовим, м`язово-тонічним синдромами.

Висновком МСЕК від 04.12.2019 року (виписка з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги - до довідки серії 12 ААА №087647) позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в сукупності з попередніми травмами (15% МСЕК від 12.11.2013 року та 15% МСЕК від 03.06.2014 року) в розмірі 65% з 04.12.2019 безстроково, а також була встановлена третя група інвалідності, ОСОБА_1 потребує медикаментозного санітарно-курортного лікування.

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом. Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.

Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків у ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.

Актом №10 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 03.09.2013 року від 05.09.2013 року та Актом №3 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що стався 04.02.2014 року від 06.02.2014 року, фактично не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди.

Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_1 до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті 173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.

Актом розслідування нещасного випадку, що стався 12.08.2019 року на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» від 21.08.2019 року встановлена вина не тільки ОСОБА_1 , а також і підприємства, а саме незадовільний технічний стан засобів виробництва.

Тому суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що травми та моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок травмування під час виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.

Небезпечні умови праці і стали однією із причин нещасних випадків на виробництвах з позивачем, який внаслідок отриманих травм отримав ушкодження здоров`я.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємствах відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності (65%), відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є Акти про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, Акти про проведення розслідування нещасних випадків, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо.

На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 100000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована та є завищеною.

Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 60000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок отримання травм на виробництві не заслуговують на увагу, так як в п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто в сумі 504,48 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 81, 89, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», про відшкодування моральної шкоди,- задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок отримання травм на виробництві в сумі 60 000грн.(шістдесят тисяч гривень 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір в сумі 504,48грн.(п`ятсот чотири гривні сорок вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», , 85043, Донецька область, м.Добропілля, м.Білицьке вул.Красноармійська, буд.1А.

Повний текст рішення суду буде виготовлено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Вступна та резолютивна частина рішення складені 17 листопада 2020 року.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Суддя Д.Є. Хоменко