Справа № 202/6824/20
Провадження № 2-з/202/151/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

27 листопада 2020 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розпискою, яка складається з основного боргу 1000 доларів США, оплата за користування коштами 6400,00 грн., 3 % річних 44 доларів США, пеню у розмірі 103812,34 грн.

В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 11 листопада 2020 року судом був направлений запит начальнику ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , відповідь з якого на адресу суду ще на надійшла.

25 листопада 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якої просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту у межах ціни позову в загальному розмірі 139824,66 грн. на все рухоме та нерухоме майно, зокрема автомобіль марки ЗАЗ модель 110307 синього кольору (дата проведення останньої реєстрації за власником 24.09.2016 року), а також на грошові кошти, що обліковуються на рахунках в банківських та інших кредитно-фінансових установах, належні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що предметом спору є неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 березня 2019 року, який оформлено у вигляді боргової розписки та відповідно до умов якої ОСОБА_1 було надано ОСОБА_2 у борг грошову суму у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США з умовою їх повернення до 20 травня 2019 року у тій валюті, у якій кошти було надано у борг із виплатою відсотків за користування коштами у розмірі 6400,00 грн., а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню за кожен день прострочення у розмірі який становить 1 % за кожен день прострочення від суми боргу.

У зв`язку із значною сумою основного зобов`язання та інших нарахувань, у зв`язку із неналежним виконанням основного зобов`язання, на думку заявника, існує реальна загроза невиконання боржником свого обов`язку із повернення коштів та сплати всіх штрафних та компенсаційних санкцій навіть за умови постановлення відповідного рішення суду, що і зумовило ОСОБА_1 звернутись з відповідною заявою про забезпечення позову.

Вивчивши подані матеріали, доходжу висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 202/6824/20, яка перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ є неналежне виконання обов`язків за договором позики, укладеного між сторонами у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Твердження позивача про те, що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, зокрема автомобіль марки ЗАЗ модель 110307 синього кольору, а також грошові кошти, що обліковуються на рахунках в банківських та інших кредитно-фінансових установах, належні ОСОБА_2 , унеможливить виконання судового рішення, яке може бути постановлено на користь позивача, є безпідставним та арешт вказаного майна відповідача може призвести до порушення принципу співмірності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в обґрунтування заявлених вимог щодо забезпечення позову, позивачем не надано доказів з приводу того, що майно, на яке він просить накласти арешт, дійсно на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

За змістом статті 149 ЦПК України заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Виходячи із вищевикладеного, заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.153 КПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд, шляхом подачі протягом 15-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Л.П. Слюсар