КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_2 та з урахуванням уточнень позовних вимог, зміни підстав позову та збільшення розміру позовних вимог просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 288-к від 01.12.2015р. про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади;

- стягнути із відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Виконавчого органу Київради (КМДА) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.12.2015 р. по 02.03.2020р. у сумі 1 086 810,00 грн.

В обґрунтуванні позову зазначав, що з 02.08.1993р. по 24.01.2011р. працював на різних інженерних посадах в Ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», а з 25.01.2011р. по 01.12.2015 р. - на посаді головного інженера - першого заступника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій».

01 грудня 2015 року у відсутність директора його викликали до кабінету директора, де відповідач ОСОБА_2 , який був першим заступником директора, начальник відділу кадрів ОСОБА_3 , бухгалтер ОСОБА_4 , еколог ОСОБА_5 , голова Профкому ОСОБА_6 , начальник відділу по роботі із замовниками ОСОБА_7 ознайомили його з наказом № 288-к від 01 грудня 2015 року, підписаним ОСОБА_2 , про звільнення його із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає наказ про звільнення незаконним та необґрунтованим, виданим з порушенням норм трудового законодавства. Його звільнення відбулося не уповноваженими на це особами - відповідачами, які знаходились в кабінеті за протиправної бездіяльності ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що були відсутні.

Наказ про звільнення не погоджений з юрисконсультом підприємства. Звільнення було проведене першим заступником директора, а не директором, за відсутності зареєстрованого наказу про виконання заступником директора посадових обов`язків директора, та відбулося з особистих мотивів і містить дискримінаційний характер.

Позивачу не було відомо про проведення перевірки Державної архітектурно-будівельної інспекції України ( далі ДАБІ ), а тому він не мав змоги надати будь-які пояснення на питання, які описуються у Акті від 15.10.2015р. інспектором ДАБІ. На вимогу позивача не було надано матеріалів проведеної перевірки про фактично виявленні порушення. Внаслідок зазначеної перевірки ДАБІ для підприємства відсутні негативні наслідки у вигляді припису, в т.ч. зупинки підприємства, накладення штрафу чи інших фінансових санкцій, а сам Акт не є документом, що зобов`язує до необхідності вжиття заходів чи відшкодування та сплати штрафів, збитків чи інших фінансових санкцій.

Позивач вказував, що звільнення його із посади відбулося із пропуском 30-ти денного строку притягнення до відповідальності із дня виявлення проступку відповідно до вимог ст. 148 КЗпП, саме на 47 день. При звільненні йому не було запропоновано іншої посади та не було відібрано пояснення перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, як того вимагає закон.

З урахуванням викладеного вище, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом`янського районного суду від 10 вересня 2020 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним наказ №288-к від 01.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи в РС СКП «Київський крематорій» та стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Виконавчого органу Київради (КМДА) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.12.2015 р. по 02.03.2020 р. в сумі 1 086 810 грн.

В поданому відзиві представник відповідача заперечує проти апеляційної скарги позивача, вважаючи її безпідставною.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представники відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» проти апеляційної скарги позивача заперечували, вважаючи її безпідставною.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з РС СКП «Київський крематорій», займаючи посаду головного інженера.

Наказом № 288-к від 01 грудня 2015 року, за підписом виконуючого обов`язки директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій» Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2, головного інженера ОСОБА_1 01 грудня 2015 року звільнено із займаної посади у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України (а.с. 12 т. 1).

Підставами для звільнення в наказі зазначено: Акт державної архітектурно- будівельної інспекції України перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 жовтня 2015 року; Розпорядження№ 09 від 18 листопада 2015 року; Службова записка ОСОБА_1 від 19 листопада 2015 року вх. № 72; Акт про відмову від надання письмових пояснень ОСОБА_1 від 20 листопада 2015 року; Наказ № 111-к від 10 квітня 2015 року; Наказ № 120-к від 24 квітня 2015 року.

Відповідно до вимог п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилам внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Підставою для розірвання трудового договору за п. З ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов`язків. Такими, що систематично порушують трудову дисципліну є працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за порушення трудової дисципліни. Дисциплінарні та громадські стягнення погашаються, якщо протягом року після їх застосування працівник не порушив дисципліну знову (ст. 151 КЗпП України). Якщо дисциплінарне чи громадське стягнення не погашене часом або не зняте до закінчення встановленого річного строку, порушення трудової дисципліни працівником дає підставу для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 18 постанови ПленумуВерховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Однією з підстав звільнення позивача на підставі оскаржуваного наказу № 288-к від 01 грудня 2015р. є, зокрема, невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків, що призвело до порушень, які зазначені у Акті Державної архітектурно-будівельної інспекції України перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 жовтня 2015 року ( т. а.с.15-16 ).

З даного Акту вбачається, що за результатами перевірки встановлено: відсутність на підприємстві проектної та технічної документації, необхідної для здійснення експлуатації підприємства; в незадовільному технічному стані знаходяться та потребують реконструкції система водостоків ритуального корпусу, система побутової каналізації, що призвело до глибокої корозії перекриття другого рівня підземної частини корпусу; усі системи припливно-витяжної вентиляції знаходяться у незадовільному стані, частково зруйновані, частково пошкоджені корозією, вентиляційне устаткування розукомплектоване.

Окрім того, у акті зроблено висновок про те, що головним інженером ОСОБА_1 не виконувалися заходи по відновленню технічної документації, періодичного обстеження та належного утримання приміщень ритуального комплексу, кремаційного цеху та підземної галереї, проведення капітального ремонту та відновлення, що призвело до того, що зазначені приміщення перебувають у незадовільному стані та не можуть безпечно експлуатуватись, що є порушенням вимог ст. 39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2017р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.05.2017р. та Постановою Верховного суду від 18.09.2019р., встановлено, що зазначені у Акті Державної архітектурно-будівельної інспекції України перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 жовтня 2015 року порушення, сталися із вини ОСОБА_1 , який в силу своєї посадової інструкції несе відповідальність за стан будівлі та всіх комунікацій.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у

господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються

при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи позивача про те, що перевіркою не було підтверджено жодного вчиненого ним порушення, оскільки відсутні будь-які протоколи, постанови та приписи про виявленні порушення у відповідності з Порядком, що визначає механізм здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений Постановою КМ України від 23.05.2011 № 553, не заслуговують на увагу, оскільки по справі відсутні докази про скасування вказаного Акту від 15 жовтня 2015 року чи оскарження дій уповноважених осіб щодо його складення чи щодо не складення за наслідками перевірки, проведеної 15.10.2015р , протоколів, постанов та приписів відповідно Порядку.

Разом з тим, складання протоколів та постанов про накладення штрафів не відноситься до повноважень Ритуальної служби СКП «Київський крематорій», а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що дані обставини не входять до предмету доказування у справі про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивача на роботу.

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що його не було ознайомлено з матеріалами перевірки ДАБІ, яка нібито відбулася 15 жовтня 2015 року, ніхто з інженерного персоналу не знав про цю перевірку за виключенням ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , за результати складеного акту негативних наслідків для підприємства не наступило, як і акт не є документом, що зобов`язує відповідача вживати заходів, як на підставу визнання незаконним наказу про звільнення, уже були предметом розгляду у справі № 760/22948/15-ц та судом була дана оцінка із цього приводу, яка не підлягає доказування у даній справі в силу ч.4 ст.82 ЦПК України.

Доводи позивача про те, що Акті перевірки ДАБІ, яка відбулась 15.10.2015р., зазначено невірну інформацію, зокрема з приводу не виконання головним інженером РС СКП «Київський крематорій» ОСОБА_1 впродовж останніх років заходів щодо отримання та відновлення технічної документації на приміщення СКП «Київський крематорій», які складаються з адміністративно-допоміжного корпусу, ритуального корпусу, не можуть бути прийнятими судом до уваги, оскільки вказаний Акт у встановленому законом порядку не скасований і є чинним, й предметом розгляду у даній справі не є оскарження акту проведеної перевірки.

Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Зі справи видно, що розпорядженням № 09 від 18.11.2015р., виданого в.о. директора ОСОБА_2, зобов`язано головного інженера ОСОБА_1 у термін до 11:00 год. 20.11.2015р. надати письмове пояснення стосовно порушень, викладених в акті перевірки ДАБІ України щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15.10.2015 р. (а.с. 243 т. 1).

Щодо вказаного розпорядження позивачем була надана службова записка від 19.11.2015 р. №72, яка не містила пояснень щодо невиконання або неналежного виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, викладених в Акті вказаної перевірки від 15.10.2015 р. (а.с.244 т.1).

20.11.2015 р. виконуючим обов`язки директора ОСОБА_2 у присутності заступника директора з фінансових питань - головного бухгалтера ОСОБА_4 , начальника організаційно правового відділу Петренко А.О., начальника відділу кадрів Сахнююк Я.К. позивачу було повторно запропоновано надати письмові пояснення щодо невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов`язків, проте останній відмовився від дачі письмових пояснень без зазначення причин відмови, про що працівниками відповідача складено Акт про відмову від надання письмових пояснень від 20.11.2015 р. (т1.а.с. 245).

Таким чином, доводи позивача про те, у нього не відбирались пояснення перед застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, як того вимагає ст.149 КЗпП України, а Акт про відмову від надання письмових пояснень стосується Розпорядження №09, яке не вимагало пояснень щодо невиконання або неналежного виконання позивачем посадових обов`язків, є неспроможними, оскільки спростовуються вказаними вище матеріалами справи. Отже, відповідачем було дотримано вимоги закону щодо надання позивачу можливості подати свої письмові пояснення перед застосуванням дисциплінарного стягнення, що узгоджується з вимогами ст. 149 КЗпП України.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 червня 2015 р., яке набрало законної сили, встановлено, що наказом № 111-к від 10.04.2015р. ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді догани.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.01.2017 р., яке набрало законної сили також встановлено, що при звільненні позивача з роботи мало місце саме систематичне порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, оскільки позивач уже притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани Наказом № 111-к від 10.04.2015р.

Тобто, після встановлення факту невиконання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків, що призвели до порушень, викладених у акті перевірки від 15.10.2015, у відповідача виникло право на застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а оскільки порушення мали систематичних характер, то до відповідача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку в судовому рішенні посиланням позивача на те, що його було притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення на 47 день після виявлення проступку, тобто із пропуском 30-ти денного терміну для притягнення до дисциплінарної відповідальності, як безпідставним.

Як вбачається із матеріалів справи, перевірка ДАБІ була проведена 15.10.2015р. і в цей день було виявлено порушення позивача, а наказ про звільнення позивача прийнято 01.12.2015р., тобто на 47 день після виявлення проступку.

Відповідно до вимог ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що позивач у період із 28.10.2015р. по 06.11.2015р. був відсутній на робочому місці у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується копією листка непрацездатності (а.с. 53 т. 6). Крім того, у період із 01.10.2015р. по 26.10.2015р. позивач був відсутній на робочому місці, що підтверджується табелем використання робочого часу АУП та актами про відсутність працівника на робочому місці.

Представниками відповідач зазначалося, що 01.10.2015р. позивач повідомив засобами телефонного зв`язку секретаря ОСОБА_11 про те, що він звернувся до лікаря у зв`язку з погіршенням самопочуття та перебуває на лікарняному, та зазначив, що листок непрацездатності буде надано після закінчення лікування. Вказані обставини підтверджуються також службовою запискою позивача від 24.10.2015р (а.с. 71 т. 6).

Окрім того, відповідно до Табелю обліку робочого часу АУП за жовтень та листопад 2015 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з причин тимчасової непрацездатності у період з 01.10.2015р. по 26.10.2015р. (включно), а також із 28.10.2015р. по 06.11.2015р. (а.с. 54-55 т.6). Дані обставини підтверджуються також копіями актів про відсутність працівника на роботі, зокрема від: 01.10.2015р., 02.10.2015р., 05.10.2015р., 06.10.2015р., 07.10.2015р., 08.10.2015р., 09.10.2015р., 12.10.2015р., 13.10.2015р., 15.10.2015р., 16.10.2015р., 19.10.2015р., 22.10.2015р., 23.10.2015р., 26.10.2015р. ( т.6 а.с. 56-70 ).

З матеріалів справи видно, що позивачу за вказані дні заробітна плата не нараховувалася, оскільки він обліковувався, як тимчасово непрацездатний. За таких обставин, твердження позивача про те, що він у зазначені дні перебував на робочому місці, є недоведеними та спростовуються зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку. Таким чином, враховуючи відсутність позивача на робочому місці у періоди із 15.10.2015р. по 26.10.2015р. та із 28.10.2015р. по 06.11.2015р. внаслідок його тимчасової непрацездатності, звільнення позивача відбулося через 26 днів, тобто після виявлення проступку та виходу позивача на роботу після лікарняного, що відповідає вимогам ст.148 КЗпП України. Правильність обрахування строків для застосування дисциплінарного стягнення щодо позивача перевірялося при розгляді цивільної справи №760/22948/15 ц, зокрема і в Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 р.

Твердження позивача про те, що Наказ № 288-к від 01.12.2015 про його звільнення з РС СКП «Київський крематорій» був виданий особою, з якою не був укладений контракт та яка на 01.12.2015р. не мала повноважень вчиняти такі дії, то вказані обставини перевірялися судом під час розгляду цивільних справ №760/17172/15-ц та №760/23592/19, та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2016р. в справі №760/17172/15-ц та постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2020 р. в справі №760/23592/19 було встановлено, що наказ №288-к від 01 грудня 2015 року про звільнення позивача був виданий повноважною особою - в.о. директора підприємства, який обов`язки директора виконував на підставі розпорядження Київського міського голови № 810 від 06 листопада 2015 року. Оспорюючи законність наказу відповідача №275-к від 06.11.2015 р., позивач не обґрунтував, яким чином вказаний наказ про покладення обов`язків директора ритуальної служби на ОСОБА_12 порушує саме його права.

Є безпідставними й доводи позивача про те, що його звільнення було здійснено особою, яка була призначена як в.о. директора на підставі сфальшованого Розпорядження КМДА №810 від 06.11.2015р. Дані обставини були предметом судового розгляду у справі № 760/24076/19, яким встановлено, що розпорядження № 810 від 06 листопада 2015 року є актом індивідуальної дії, який породжує права та обов`язки лише для того суб`єкта, якому його адресовано, а саме для ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . Жодних прав позивача факт видачі зазначеного розпорядження не порушує. Судом встановлено, що в діях відповідача щодо видання розпорядження № 810 від 06 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_8 з посади директора Ритуальної служби СКП «Київський крематорій» та призначення в.о. директора ОСОБА_2 » відсутні ознаки неправомірності та зазначене розпорядження визнанню незаконним не підлягає.

Статтею 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» передбачено, що дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Згідно статті 6 зазначеного Закону, відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач також зазначав, що його звільнення носить дискримінаційний характер, підтвердженням цього є відсутність у директора ОСОБА_8 та в.о. директора ОСОБА_2 вищої освіти, позивач противагу неосвіченості вказаних осіб має дві вищі освіти - технічну та гуманітарну. Саме ним було виявлено підроблений червоний диплом КПІ ОСОБА_8 , що змусило його миттєво звільнитись попри подання ДЖКІ на продовження контракту директора до КМДА.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України обумовлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження того, що саме обставини відсутності у директора ОСОБА_8 та в.о. директора ОСОБА_2 вищої освіти, як і виявлені позивачем та на його думку негативні факти відносно цих осіб, стали причиною його звільнення з займаної посади, яке з носить дискримінаційний характер, та проведено з особистих мотивів.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про те, що звільнення позивача з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що на момент його звільнення з посади головного інженера він мав виробничий стаж на підприємстві більше 23 років, проте йому не було запропоновано іншої посади на КП «Київський крематорій» та не було працевлаштовано на інших споріднених підприємствах, що підпорядковані Київській міській раді, та власниками яких є Київська міська рада, як того вимагає пункт 3.1.9 Колективного договору РС СКП «Київський крематорій, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до п. 3.1.9. Колективного договору РС СКП «Київський крематорій» обов`язком адміністрації є недопускання звільнення без обов`язкового працевлаштування жінок, які мають на утримані дітей та осіб з обмеженою працездатністю; працівників з виробничим стажем на підприємстві не менше 15 років; працівників, яким до пенсійного віку залишилося не більше 5 років (а.с. 8-31 т. 4).

Разом з тим, розділ 3 Колективного договору передбачає обов`язки адміністрації щодо працівників, вивільнених внаслідок скорочення чисельності і штату працівників, та жодним чином не відноситься до працівників, звільнених за порушення трудової дисципліни.

Інші доводи ОСОБА_1 були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції, яким суд дав належну оцінку в судовому рішенні.

Керуючись ст.ст. 367,374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 30 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: