КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за борговою розпискою від 18 листопада 2017 року в сумі 10 062 000 грн.

В серпні 2020 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , на все рухоме та на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми позову 10 062 000 грн. Посилалася на те, що з червня 2018 року ОСОБА_1 здійснює відчуження свого майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Вжито заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на:

- грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_1 ;

- на все рухоме майно, що належить ОСОБА_1 ;

- на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми позову - 10 062 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду. Зазначає, що предметом позову ОСОБА_2 є стягнення заборгованості за договором позики від 18 листопада 2017 року, оформленим у формі розписки. Разом з тим, позивачкою не було надано відповідної розписки. ОСОБА_2 не доведено наявність ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення її позову, відчуження нею майна мало місце ще до відкриття провадження в даній справі, а тому, вчинення таких дій не свідчить про намагання ухилитися від виконання зобов`язань. Також, зазначає, що вона є фізичною особою-підприємцем, накладення арешту на все її майно та грошові кошти призведе до порушення її прав та створить перешкоди у здійсненні нею підприємницької діяльності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , на все рухоме та на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми позову 10 062 000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суд у разі задоволення позову та захист прав позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такої ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно заявлених вимог ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за борговою розпискою від 18 листопада 2017 року в сумі 10 062 000 грн.

Обґрунтовуючи наявність підстав для забезпечення позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_1 може відчужити належне їй майно, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та довідки про надання інформації регіональним сервісним центром МВС в м. Києві, після оформлення боргової розписки ОСОБА_1 здійснювала дії щодо відчуження належного їй майна. 08.12.2017 року ОСОБА_1 було відчужено автомобіль марки HONDA ACCORD, 2008 року випуску, 12.12.2017 року - квартиру АДРЕСА_1 , 23.06.2018 року - земельну ділянку з кадастровим номером 322088300:01:002:0955, земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0065, земельну ділянку з кадастровим номером :05:008:0050, квартиру АДРЕСА_2 , автомобіль марки PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, 02.01.2019 року - автомобіль марки MERCEDES-BENZ C 180, 2014 року випуску.

Враховуючи наведені обставини та ціну позову, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , на все рухоме та на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми позову 10 062 000 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на недоведеність ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Підставою для забезпечення позову є не докази, які підтверджують ризики невиконання рішення суду, а обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких звернувся або має намір звернутися позивач.

Посилання апелянта на те, що позивачкою не було надано суду боргової розписки від 18 листопада 2017 року спростовуються матеріалами провадження. В додатках до позовної заяви зазначено, що до неї додається копія боргової розписки.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що накладення арешту на все її майно та грошові кошти призведе до порушення її прав та створить перешкоди у здійсненні нею підприємницької діяльності.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи. А тому, у колегії суддів відсутні підстави вважати вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову порушенням прав ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року без змін .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 серпня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.