Справа № 587/1884/20
РІШЕННЯ
25 листопада 2020 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Токаревої В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,
Позивачка звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що вона з 17.11.2016 році перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, на даний час подано позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 2017 року народження та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. З грудня 2019 року сторони проживають окремо, позивачка переїхала жити до батьків в с. Северинівка Сумського району Сумської області разом з дітьми та не має можливості зареєструвати дітей за місцем мешкання оскільки відповідач не надає на це згоди. Крім того відповідач не бере участі в утриманні неповнолітніх дітей,а тому позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, та визначити місце проживання дітей з матір`ю в АДРЕСА_1 .
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області для розгляду справи до суду не з`явився, від них надійшла заява, в якій вони просили справу слухати у їх відсутність, проти позову не заперечували.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 17 листопада 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 (а.с.11).
Згідно матеріалів позовної заяви позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу справа №587/1613/20 р.
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , Серія НОМЕР_3 (а.с.12-13).
Сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання (а.с.15,16).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання позивачки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , від 13 січня 2020 року в складі комісії, до якої ввійшли - начальник ССД Миколаївської сільради ОСОБА_7 , головний спеціаліст та заступник сільського голови з питань діяльності виконавчих органів Миколаївської сільської ради. Комісією встановлено, що умови проживання малолітніх дітей є задовільні, у дітей є окремі спальні місця, вони забезпечені в повній мірі одягом, взуттям, іграшками та іншим необхідним. Позивачка разом з дітьми проживає в указаному домоволодінні з 20 грудня 2019 року та зареєстрована у вказаному домоволодінні разом з батьками, діти проживають без реєстрації. Будинок облаштований меблями, побутовою технікою, речі та одяг наявні за сезоном, продукти харчування є з запасом, сім`я тримає господарство, обробляє город. (а.с. 14).
Позивачка не чинить відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми, за її твердженням стосовно місця проживання дітей спір відсутній, однак письмової згоди на реєстрацію дітей за її місцем мешкання, АДРЕСА_1 , відповідач не надає. Діти відвідують дошкільний заклад в с.Северинівка.
Відповідно до ст. 141 ч.1 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою.
З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
При цьому суд має виходити з того, що у вирішенні питання щодо місця проживання неповнолітньої дитини, саме найкращі інтереси дитини мають першочергове значення.
Статтю 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина не повинна розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, забезпечується право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Відповідно до ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, - бути розлученою з матір`ю.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст. 141 СК України.
Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права.
Статтями 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, судом не встановлено обставин, які б могли стати підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей разом з нею та стягнення адіментів на їх утримання.
Суд вважає встановленим, що як батько, так і мати дитини мають і можливість, і бажання виховувати дитину, забезпечувати її належне існування; дбайливо ставляться до неї, є небайдужими до її долі, належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
Разом з тим, враховуючи вік дітей (2017, 2019 роки народження), тривале проживання разом з матір`ю, суд вважає, що на даний час більш доцільним є визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - позивачем по справі, що відповідатиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, принципу рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, узгоджуватиметься з положеннями Конвенції про права дитини, рішеннями Європейського суду з прав людини і ґрунтуватиметься на чинному національному законодавстві України.
Крім того, зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , 2017 року народження та ОСОБА_4 , 2019 року народження, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, а тому з ОСОБА_2 необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, тому вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З урахуванням всіх вищевказаних обставин справи суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.
Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 32 Конституції України, ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 153, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, положеннями Конвенції про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Аліменти стягувати з 03 вересня 2020 року (дата подання позову) на користь матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко