Справа № 715/2297/20
Провадження № 2/715/688/20
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2020 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в смт. Глибока в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 01.05.2019 року між, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено письмовий договір позики, за яким відповідач позичив, а позивач йому передав гроші в сумі 12 600 доларів США, що згідно офіційного курсу валют еквівалентно сумі 356 832 грн., які він зобов`язався повернути до 30.01.2020 року, про що написав власноручно розписку. Не зважаючи на неодноразові звернення позивача, вказані зобов`язання за договором позики від 01.05.2019 року відповідач не виконав та не повернув до цього часу позику, а саме гроші в сумі 12 600 доларів США.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак від його представника надійшла заява, в якій просять розглянути справу у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно ст. 526, 626, 629 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України: боржник вважається таким що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Таким чином, оскільки строк виконання зобов`язання по поверненню позики у повному обсязі у розмірі 12 600,00 доларів США, сплив 30 січня 2020 р., а відповідач і по сьогоднішній день свого обов`язку по поверненню позики не виконав та боргу не повернув, загальна сума заборгованості станом на 30.01.2020 р. становить суму у розмірі 12 600,00 доларів США.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу слід задовольнити.
Щодо позовних вимог про стягнення втрат від інфляції, суд зазначає наступне.
У відповідності із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Відповідно до постанови ВСУ від 27 січня 2016 року в справі № 6-771цс15, офіційний індекс інфляції це знецінення зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому іноземна валюта долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає.
Враховуючи вище викладене, позовні вимоги у частині стягнення інфляційних витрат задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, суд зазначає наступне.
Відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок трьох відсотків річних судом здійснюється з 01 лютого 2020 року по 01 грудня 2020 року. Три відсотка річних складає 378 доларів США (31,5 доларів США в місяць), 31,5 доларів США х 10 (кількість місяців прострочення виконання зобов`язання)=315 доларів США, що по курсу НБУ від 01 грудня 2020 року (28,49 грн.) складає 8 974,35 грн.
Як вбачається з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково у розмірі 7 391,00 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору позики проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У договорі позики від 01.05.2019 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Враховуючи вище викладене, позовні вимоги у частині стягнення пені задоволенню не підлягають.
У відповідності до вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог.
З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 3 345,93 грн. (із розрахунку 4068,00*82,25:100 = 3 345,93).
На пiдставi викладеного, ст.ст. 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 23, 76-81, 141, 142, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя: