Справа № 2-1283/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Сауляк Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України», ОСОБА_2 , Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонський області, ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження,-

встановив:

23.07.2020 року заявник звернувся до суду з вище вказаною заявою у якій просить змінити стягувача у виконавчому провадженні №54843663 за виконавчим листом №2-1283/10, виданим 16.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона по справі про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

13.09.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «РАЙТ ПАРТНЕР» було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого відбулась передача ТОВ «РАЙТ ПАРТНЕР» права вимоги щодо всіх грошових зобов`язань до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № CrL-SMEH00/005/2008 від 28.02.2008 року.

13.09.2018 року між ТОВ «РАЙТ ПАРТНЕР» та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення прав вимог №10-РП/18, згідно якого 13.09.2018 року відбулася передача ОСОБА_3 права вимоги щодо всіх грошових зобов`язань до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №CrL-SMEH00/005/2008 від 28.02.2008 року. 21.07.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , було укладено договір відступлення прав вимог №20-ГП/01, згідно якого 21.07.2020 року відбулась передача ОСОБА_1 права вимоги щодо всіх грошових зобов`язань до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором №CrL-SMEH00/005/2008 від 28.02.2008 року.

З огляду на викладене заявник просив замінити стягувача у виконавчому провадженні №54843663 за виконавчим листом №2-1283/10, виданим 16.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона у справі про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на іншого стягувача ОСОБА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.08.2020 року прийнято до розгляду та призначено судове засідання по справі на 05 листопада 2020 року.

У судове засідання заявник та заінтересовані сторони не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Будь-яких заяв, клопотань на час розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд дослідивши матеріали справи №2-1283/10, матеріали заяви про заміну сторони, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню с таких підстав.

За змістом статті 514 Цивільного Кодексу України, статті 442 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема пунктів 1,2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином(правонаступництво) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Процесуальна процедура заміни сторони виконавчого провадження визначена статтею 442 ЦПК України відповідно до якої положення цієї статті застосовуються також у випадку зміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Така зміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження, зокрема, у разі відступлення права вимога або правонаступництва. У разі такої зміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 (нині ст. 15) Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки у зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13, однак із посиланням на ст. 378 ЦПК України у редакції, що діяла на той час. Наразі правовідносини щодо заміни сторони виконавчого провадження врегульовані ст. 442 діючого ЦПК України, яка за своїм змістом не суперечить вищеназваній нормі закону. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися не лише на стадії виконавчого провадження(під час виконання рішення суду за виконавчим листом), а і до відкриття виконавчого провадження у справі за умови настання певних обставин, що мають юридичне значення, зокрема вибуття стягувача із зобов`язання після постановлення щодо нього судового рішення.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою. Про примусове виконання рішення суду.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність.

Водночас, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Судом не встановлено, що договір відступлення оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, які належним чином повідомленні про розгляд цієї справи і мали можливість повідомити суду про обставини, які істотні для вирішення цієї справи, що узгоджується з висновком в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі №916/2286/16.

Норма статті 442 Цивільного процесуального Кодексу має імперативний характер, і в ній прямо визначено правило поведінки, а саме замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Враховуючи викладене, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512,514 ЦК України та статті 8(нині ст. 15) Закону України «Про виконавче провадження».

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №520/430/14-ц(касаційне провадження №61-13779св18).

Таким чином, дослідивши матеріали та обставини справи щодо заміни сторони у виконавчому провадженні, перевіривши їх доказами на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку і установивши, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав правонаступництва, зокрема переходу всього майна, прав і зобов`язань, за яким до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, і такий кредитор може бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про заміну стягувача, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 353,354, 442 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» (Код , місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультурна, буд. 28-Д), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонський області (Код ЄДРПОУ невідомий, місце знаходження: місто Херсон, вул. Потьомкінська, 42/14), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні №54843663 за виконавчим листом №2-1283/10, виданим 16.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Херсона по справі про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на правонаступника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.М. Єпішин