Справа №: 343/1783/20
Провадження №: 4-с/0343/4/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Керніцького І. І.,

з участю: секретаря судового засідання: Оленяк С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2017 року у справі ВП №54297042,

за участю: представника скаржника - Вайтєкаускаса В.А.,

представника Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - головного державного виконавця Дацьо Г.І.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвоката Кажука В.Б.,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2017 у справі ВП №54297042, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2017 Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області, яка виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи- підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України;

- визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни, що проявилися у винесенні Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 54297042 від 13.07.2017, яка виконана без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи-підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, не набула законної сили;

- зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В обґрунтування скарги зазначає, що 16.09.2020 він одержав в приміщенні суб`єкта оскарження комплект процесуальних виконавчих документів із супровідним листом, зокрема, зображення копії постанови суб`єкта оскарження від 13.07.2017 про відкриття виконавчого провадження ВП № 54297042.

Долинський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) є правоприємником Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області щодо виконання відкритих раніше справ виконавчого провадження.

З даною Постановою не згідний, вважає, що таким рішенням, діями суб`єкта оскарження під час виконання судового рішення порушено його права та свободи, а Постанова, що не має ознак законності ні по процедурі її винесення, ні по «вмісту», на його думку, є невмотивованою, необґрунтованою та незаконною, тому підлягає визнанню неправомірною та скасуванню з таких міркувань.

Зазначив, що під час оформлення Постанови державним виконавцем припущено певні упущення, які не роблять Постанову документом без юридичної сили, тобто, десь (може в хмарах) існує належним чином оформлений документ, а йому надано помилково оформлену копію документа.

Вважає, що він, як сторона виконавчого провадження, отже - повноправний користувач АСВП, не може скористатися своїм правом доступу до системи (п.1,4 розділу І Положення), оскільки в оскарженій постанові не зазначено ідентифікатора доступу, отже, дана постанова взагалі не є документом, який повинен був бути наданий боржникові.

Переконаний, що наданий йому документ не є документом, який призначено для надання боржникові, тому не може бути підтвердженням того, що дана «Постанова» взагалі набула/має законну силу.

Зазначив, що спірна Постанова є типовим зразком явно злочинного розпорядження чи наказу, яке (який) згідно ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати.

Таким чином переконаний, що неправомірні дії суб`єкта оскарження в особі його недолугого працівника мають ознаки злочину, передбаченого ст.ст. 364, 365. Збб, 442 Кримінального кодексу України.

А тому вважає, суб`єкт оскарження 13.07.2017 не мав правових основ виносити спірну Постанову, що яка є фальшивим, несправжнім, не чинним документом, явно злочинним розпорядженням чи наказом. Таким чином, суб`єкт оскарження в особі свого працівника вчинив умисні неправомірні дії з винесення незаконної, протиправної Постанови, яку слід скасувати, водночас зобов`язавши суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з позовом з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби регулюється положеннями ч.1 ст. 449 ЦПК України про десятиденний строк звернення до суду з дня, коли він дізнався про порушення прав. Копію зображення постанови вперше отримав лише 16.09.2020. Заява (скарга) подається в межах встановленого строку в перший робочий день після вихідного дня суботи 26.09.2020.

Долинським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подано заперечення на скаргу, в яких просить в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити, виходячи з такого: 13 липня 2017 року у відділ надійшла заява від ОСОБА_2 разом із оригіналом виконавчого листа № 2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів із заборгованістю в сумі 60879,40 гривень. Цього ж дня, 13.07.2017, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надіслано сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома. Підтвердження про сплату аліментів у відділ не надходило, на виклики державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з`являвся. Вище зазначені Постанови винесено до погашення заборгованості сплати аліментів у повному обсязі 14.02.2018 та надіслано сторонам для відома. Про відправку даної кореспонденції свідчить реєстр відправки рекомендованої кореспонденції від 16.02.2018. Загальна сума заборгованості в розмірі 64660,61 грн підтверджується довідкою розрахунку від 05.02.2018, складеною у відповідності до додатку №15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень. Постанову про арешт боржника винесено 05.02.2018 та надіслано сторонам для відома. Боржника неодноразово викликалось до відділу. 20.02.2018 боржник ОСОБА_1 з`явився до відділу ДВС, де йому було повідомлено про суму заборгованості, про винесені постанови про обмеження, а також боржником написано пояснення та підписано протокол про адміністративне правопорушення. Боржник злісно ухилявся від сплати аліментів. 28.05.2019 державним виконавцем було встановлено, що боржник працює, відповідно винесено та направлено в бухгалтерію ТОВ «Уніплит» постанову про звернення на

заробітню плату боржника для проведення стягнення аліментів. Однак, 01.08.2019 у відділ надійшли супровідний лист з ТОВ «Уніплит», одночасно із копією наказу про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 . Станом на сьогоднішній день заборгованість не сплачено. В матеріалах виконавчого провадження міститься розписка стягувача ОСОБА_2 про отримання аліментів від ОСОБА_1 за період з 21.09.2005 по 29.01.2020 в розмірі 5750 грн. Інших відомостей про сплату аліментів у відділ не надходило. Завдяки вжитим заходам державного виконавця отримано пояснення боржника та складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому боржник ознайомлений із боргом та зобов`язався погасити його. В результаті направлення адміністративного протоколу до суду прийнято рішення про накладення на боржника стягнення у виді суспільно корисних робіт. В зв`язку з цим боржником відпрацьовано та перераховано на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в сумі 3315,76 гривень. Таким чином заборгованість станом на 07.10.2020 становитт 175158,46 разом з нарахованими штрафами (а.с.23-26).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю від 06.10.2020 - Вайтєкаускас В.А. (а.с.9) підтримав доводи скарги та просив її задоволити з наведених у ній підстав.

В судовому засіданні представник Долинського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) згідно довіреності №29002 від 16.10.2020 - головний державний виконавець Дацьо Г.І. підтримала надані виконавчою службою заперечення на скаргу, надала пояснення аналогічні викладеному у письмових поясненнях, просила у задоволенні скарги відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася.

В судове засідання не прибув представник заінтересованої особи ОСОБА_2 - адвокат Кажук В.Б., однак скерував до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та відмовити в задоволенні скарги (а.с.82).

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження №54297042, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити повністю з таких підстав:

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Як визначено в положеннях ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено п.а ч.1 та ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа

дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Долинському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №54297042 з виконання виконавчого листа №2-1263/2005 від 13.10.2005, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину, що підтверджується постановою головного державного виконавця Долинського РВ ДВС ГТУЮ у Івано-Франківській області Дацьо Г.І. від 13.07.2017 (а.с.4).

Відповідно до ст.ст.124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на виконавчу службу.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Одним з видів виконавчих документів, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення є виконавчий лист, який видається судом на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Стаття 4 ЗУ «Про виконавче провадження» вказує на вимоги до виконавчого документа, зокрема у виконавчому документі зазначаються :

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею,

стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий

документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено, що оглянуті в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження №54297042 та оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження відповідають усім вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», Положенню про автоматизовану систему виконавчого провадження(затвердженої наказом МЮ України 05.06.2018 року №2432/5) та Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом МЮ України 02.04.2012 року №512/5).

Враховуючи обов`язки, які повинен виконувати державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження, він зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

В частині 1 статті 13 ЗУ «Про виконавче провадження» вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 18 вказаного Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Щодо змісту оскаржуваної постанови, яку, як стверджує заявник, постановлено без зображення Державного Герба України, без зазначення найменування установи, реєстраційного індексу документа, повного імені посадової особи-підписанта, з нерозбірливим підписом посадової особи, без скріплення підпису посадової особи- підписанта відбитком гербової печатки із зображенням Великого Державного Герба України, суд керується положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка визначає вимоги, яким повинні відповідати постанови, винесені виконавцем.

Відповідно до пунктів 6 та 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова, як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Проаналізувавши та дослідивши зміст наявної у матеріалах виконавчого провадження оскаржуваної постанови від 13.07.2017 про відкриття виконавчого провадження безпосередньо в судовому засіданні в процесі вивчення та огляду вказаних матеріалів, суд дійшов висновку, що її зміст повністю відповідає вказаним вище вимогам до неї та містить всі обов`язкові реквізити, в тому числі і відбиток печатки.

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем з дотриманням положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто з дотриманням встановлених законом процедури та порядку, в тому числі і в частині вимог щодо її доведення (направлення) до відома сторін виконавчого провадження простою кореспонденцією, її зміст відповідає пункту 7 розділу I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, а саме в ній присутні всі обов`язкові реквізити постанови, як окремого документу.

При розгляді даної скарги, суд також враховує, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначено, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Проаналізувавши фактичні обставини справи у взаємозв`язку з нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до переконання, що дії державного виконавця з виконання виконавчого листа відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, бездіяльності ним не допущено, тому у задоволенні скарги слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.195 СК України, ст.ст. 10, 12, 77, 78, 81 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 11, 13, 28, 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, п.п. 6 та 7 р. I «Загальні положення» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , на постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2017 у справі ВП №54297042 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя І.І.Керніцький