ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 639/3896/20

провадження № 22-ц/818/4079/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1

стягувач - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк Кристина Артурівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року, постановлену у складі судді Гаврилюк С.М.,

у с т а н о в и в:

24 червня 2020 року Балаклицькbq Вячеслав Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою про визнаяння неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 27.05.2020, винесеної в рамках виконавчого провадження № 42199665, і скасувати постанову державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А. про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 27.05.2020, винесеної в рамках виконавчого провадження № 42199665. Одночасно просив поновити йому пропущений строк на оскарження рішення державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А., обґрунтовуючи тим, що копію оскаржуваної постанови від 27.05.2020 отримано представником ОСОБА_1 28.05.2020. Таким чином, перебіг десятиденного строку для оскарження рішення державного виконавця почався з 29.05.2020 та закінчується 07.06.2020, оскільки 07 червня (неділя) - Трійця, то останнім днем строку є перший після нього робочий день - 09.06.2020 включно. Так, 09.06.2020 представником ОСОБА_1 подано поштою скаргу на дії державного виконавця. 10.06.2020 дана скарга надійшла в провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Єрмоленко В. Б. 22.06.2020 на адресу скаржника надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова у справі № 639/3526/20 від 12.06.2020 про повернення скарги без розгляду, у зв`язку з тим, що боржником не подано до суду докази надіслання копії вищевказаної скарги іншим учасникам справи. Частиною 4 ст. 183 ЦПК України передбачено лише повернення без розгляду письмової заяви (клопотання, заперечення), дане положення закону не стосується скарг. У зв`язку з викладеним скаржник вважав, що строк для оскарження рішення державного виконавця пропущено з поважних причин.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року у поновленні пропущеного ОСОБА_1 строку на оскарження постанови державного виконавеця Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. від 27.05.2020 про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання, винесену в рамках виконавчого провадження № 42199665 відмовлено. Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця, стягувач: ОСОБА_2 , заінтересована особа: державний виконавець Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. - залишити без розгляду.

Судове рішення мотивовано тим, що представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ще 28.05.2020 отримав оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 27.05.2020, винесену державним виконавцем Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А. в рамках виконавчого провадження № 42199665, а зі скаргою на дії державного виконавця Білоусов Д. В. звернувся тільки 25.06.2020, тобто після спливу строку, встановленого законом для звернення до суду із даною скаргою, не надавши до суду жодних доказів, що підтверджують дійсність поважних причин щодо поновлення пропущеного процесуального строку, у зв`язку з чим суд вважав, що відсутні підстави для поновлення строку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справ, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, постановити нове судове рішення, яким направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою суду від 12 червня 2010 року у справі № 639/3526/20, у зв`язку з тим, що боржником не подано до суду докази надіслання копії скарги іншим учасникам справі, його скаргу відповідно до ч. 4 ст. 183 ЦПК України повернуто без розгляду. 24 червня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова направлено скарга на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Форсюк К.А. з проханням поновити пропущений строк на оскарження, оскільки його пропущено з поважних причин та додано докази надіслання копії скарги іншим учасникам справи (провадження). Незважаючи на викладене, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року у справі № 639/3896/20 у поновленні пропущеного ОСОБА_1 строку на оскарження було відмовлено та скаргу залишено без розгляду. При цьому, при ухвалені судового рішення судом першої інстанції не враховано п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України щодо продовження строків звернення до суду на строк дії карантину.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 367 ЦПК України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права у спірних правовідносинах виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 42199665 щодо примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Харкова № 2-9881 від 18.11.2002 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30.10.2002 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) Форсюк К.А. від 27.05.2020 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві полювання о погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-9881 виданого 18.11.2002.

24 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Балаклицький В.В. звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А. щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 27.05.2020, винесеної в рамках виконавчого провадження № 42199665, і скасувати постанову державного виконавця Київського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) Форсюк К. А. про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 27.05.2020, винесеної в рамках виконавчого провадження № 42199665.

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку на оскарження постанови державного виконавця та залишаючи скаргу без розгляду, суд виходив з того, що заявником не надано жодних доказів підтверджуючих дійсність поважних причин щодо поновлення пропущеного процесуального строку.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається з закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року, яким доповнено Розділ ХІІ Прикінцеві положенняЦивільного процесуальногокодексу України пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу (COVID-19)» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні було введено карантин, який продовжено до 24 квітня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255, а в подальшому - до 11 травня 2020 року згідно з постановою КабінетуМіністрів Українивід 22квітня 2020року №291 та до 22 травня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343, до 22 червня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500, до 31 серпня 2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641.

Згідно пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, в редакції Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набув чинність 17 липня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Законом № 540-ІХ, який діяв на час звернення представника ОСОБА_1 - адвоката Балаклицького В.В. до суду зі скаргою на постанову державного виконавця, було визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

Відповідно до статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, суду слід розрізняти строки, тривалість яких наперед визначена законом, і строки, тривалість яких визначається судом з урахуванням обставин кожної конкретної справи та особливостей кожної конкретної процесуальної дії.

Незважаючи на те, що в тексті Закону № 540-ІХ йдеться про продовження процесуальних строків, тобто строків, установлених учасникам справи для вчинення процесуальних дій, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про пропуск заявником строку звернення із даною скаргою до суду.

Доводи апеляційної скарги з приводу ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2020 року колегія суддів відхиляє, оскільки остання в установленому законом порядку не оскаржується.

Частиною 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «… суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, таке «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 24-25, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не може вважатись законним, оскільки суд першої при ухвалені судового рішення від 26.06.2020 порушив норми процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухала суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук