Номер провадження: 22-ц/813/6269/20
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/20877/19

Номер провадження: 22-ц/813/6269/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.(суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

Розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення сум страхового відшкодування в порядку регресу, за апеляційною скаргою адвоката Бєлік Володимира Валерійовича,діючого від імені Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Мурзенка М.В. 18 лютого 2020 року об 11 годині 53 хвилині, повний текст рішення складено 21 лютого 2020 року,

встановив:

У грудні 2019року адвокат Бєлік В.В.,діючий від імені ПрАТ СК «Уніка», звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вищенаведеним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» в порядку регресу майнову шкоду в розмірі 113 386,30 грн..

В обґрунтування своєї позовної заяви представник позивача посилається на те, що 11 жовтня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0121639. Вказаним договором забезпечено транспортний засіб - автомобіль «Hyundai H1», державний номерний знак НОМЕР_1 . 28 грудня 2016 року на вулиці Овідіопольська дорога у м. Одесі відповідач, керуючи транспортним засобом «Hyundai H1», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортними засобами «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_3 та «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керування ОСОБА_4 , після чого відповідач самовільно залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Факт та обставини події підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси у справі № 521/904/17-п від 08.02.2017 року, постановою Малиновського районного суду м.Одеси «521/904/17 від 01.03.2017 року та довідкою про дорожньо-транспорту пригоду Управління патрульної поліції у м. Одесі №363679 від 10.01.2017 року. На підставі вищезазначених документів та заяви ОСОБА_2 про виплату матеріального збитку від 03.03.2017 року, звіту фахівця-авто-товарознавця №12-030 про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 19.01.2017 року, звіту №00212257 про оцінку транспортного засобу від 27.02.2017 року, зобов`язуючих пропозицій ТОВ «Аудтест Україна» ІД об`єкта 575967 шифр 00212257, страхового акту № 00212257 від 07.03.2017 року та наказу №00212257 від 10.04.2017 року позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 014827 від 11.04.2017 року. Також на підставі заяви ОСОБА_3 про виплату матеріального збитку від 06 березня 2017 року, рахунку-фактури ТОВ «ВІДІ ДРАЙВ МОТОРЗ» №МСцЗУ-000007 від 04 січня 2017 року, звіту №12-031 фахівця-авто-товарознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 18 січня 2017 року, страхового акту №00232487 від 03 серпня 2017 року та наказу №00232487 від 10.08.2017 року позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі - 13 386,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №034095 від 15 серпня 2017 року. Загальна сума виплаченого страхового відшкодування становить - 113 386,30 грн.. Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 самовільно залишив місце пригоди після транспортної пригоди, позивач набуває право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, тому позивач звернувся до суду з наведеним позовом (а. с.1 - 4).

У судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 заперечував проти позову. Просив у задоволенні позову відмовити (а. с. 72 72 зворотна сторона).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні позову ПрАТ СК «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення сум страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підпункт "в" 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, спрямований на захист прав страховика у разі, якщо такі дії страхувальника не дали можливості страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами й призвели або могли призвести до необґрунтованих страхових виплат.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. При розгляді справи про адміністративне правопорушення свою провину у скоєнні ДТП визнав. Страхові виплати проведені позивачем відповідно до звітів про оцінку заподіяного матеріального збитку, виконаних суб`єктом оціночної діяльності (а. с. 10 - 31, 38 - 47).

Суд першої інстанції, посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 724/1009/16-ц, дійшов висновку, що лише сам факт залишення відповідачем місця ДТП не може братись за основу для ухвалення рішення про задоволення регресного позову, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у не договірних зобов`язаннях (а. с. 74 - 76).

В апеляційній скарзі представник ПрАТ СК «Уніка» - адвокат Бєлік В.В. просить скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 724/1009/16-ц є хибним, оскільки у наведеній справі жодним чином не йшлось про страхове відшкодування в порядку регресу, а йде мова про стягнення на користь фізичної особи майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. Крім того, наведена позиції суду першої інстанції суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 11.07.2016 рокуу справі №910/11365/16, від 22.06.2016 року у справі №607/6305/15, від 12.12.2018 року у справі №752/14629/15-ц, від 05.08.2015 року у справі№910/25900/14, від 06.12.2018 року у справі №591/6327/15-ц, від 15.09.2015 року у справі №910/1810/15-г, від 17.10.2019 року у справі №701/167/18-ц, відповідно до якої факт самовільного залишення водієм місця пригоди є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування (а. с. 78 - 83).

27 березня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку (а. с. 94). Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ПрАТ СК «Уніка» та представником ПрАТ СК «Уніка», що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а. с. 93, 95).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи(їх виклик).У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1, 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (113 386, 30 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 512, 514, 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 29, пп.пп. «а», «в» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11 жовтня 2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, № АК/0121639, забезпечення транспортним засобом за яким є - автомобіль «Hyundai H1», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.5).

Згідно довідки про дорожньо-транспорту пригоду 28 грудня 2016 року на вулиці Овідіопольська дорога у місті Одесі ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Hyundai H1», державний номерний знак НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортними засобами «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Honda CR-V, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_3 та «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керування ОСОБА_4 (а. с. 8).

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси у справі № 521/904/17-п від 08.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та за ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 стягнення за більш серйозне правопорушення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.6).

На підставі заяви ОСОБА_2 про виплату матеріального збитку від 03.03.2017 року (а.с.9), звіту фахівця-авто-товарознавця №12-030 про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 19.01.2017 року (а.с.10-19), звіту №00212257 про оцінку транспортного засобу від 27.02.2017 року (а.с.20- 31), зобов`язуючих пропозицій ТОВ «Аудтест Україна» ІД об`єкта 575967 шифр 00212257 (а.с.32), страхового акту № 00212257 від 07.03.2017 року (а.с.33) та наказу №00212257 від 10.04.2017 року (а.с.34) - ПрАТ СК «Уніка» виплатило страхове відшкодування у розмірі 100000 грн. ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 014827 від 11.04.2017 року (а.с.35).

На підставі заяви ОСОБА_3 про виплату матеріального збитку від 06 березня 2017 року (а.с. 36), рахунку-фактури ТОВ «ВІДІ ДРАЙВ МОТОРЗ» №МСцЗУ-000007 від 04 січня 2017 року (а.с.37), звіту №12-031 фахівця-авто-товарознавця про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля від 18 січня 2017 року (а.с.38-47), страхового акту №00232487 від 03 серпня 2017 року (а.с.48) та наказу №00232487 від 10.08.2017 року (а.с. 49) ПрАТ СК «Уніка» виплатило страхове відшкодування у розмірі - 13 386,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №034095 від 15 серпня 2017 року (а.с.50).

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

За правилами частин 1, 2 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до вимогчастини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду по захистсвоїхпорушених, невизнанихабооспорюваних прав, свобод чизаконнихінтересів.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими нормами закону є, зокрема норми статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Відповідно до статті 1 Закону України від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон N 85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 29 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N 1961-IV) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 ЦК України).

Відповідно до статті 38 Закону N 1961-IVстраховик після виплати страхового відшкодування страховик має право подати регресний позов до страхувальника якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 2443 VIII).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 5 Закону № 2443 VIII).

Згідно до статті 6 Закону № 2443 VIII страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2443 VIII у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.2 статті 36.2 Закону № 2443 VIII передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 2443 VIII порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно з підпунктами «а», «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону № 2443 VIII страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, за вказані правопорушення був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу, це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

За змістом наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 701/167/18-ц.

Враховуючи наведене, апеляційний дійшов висновку, що у позивача ПрАТ СК «Уніка» виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу.

Висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову з огляду на те, що лише сам факт залишення відповідачем місця ДТП не може братись за основу для ухвалення рішення про задоволення регресного позову, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях є недоречними, оскільки факт самовільного залишення відповідачем місця ДТП має наслідком саме виникнення права вимоги (право звернення з вищевказаним позовом в порядку регресу) позивача до відповідача, у розумінні вищевказаних правил статті 38 Закону № 2443 VIII.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 724/1009/16-ц, на який послався суд першої інстанції мотивуючи оскаржуване рішення, не містить правових висновків викладених у рішенні Малиновського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2020 року. Отже, посилання суду першої інстанції на вказані вище висновки суду касаційної інстанції є також недоречними.

Як зазначалось вище, встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи, що ПрАТ СК «Уніка» виплатило страхове відшкодування ОСОБА_3 у розмірі - 13 386,30 грн. (а. с. 50), ОСОБА_2 у розмірі 100 000 грн. (а. с. 35).

З огляду на вищевикладене, вимоги позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» в порядку регресу виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 113 386,30 грн. (13 386,30 грн. + 100 000 грн.) є обґрунтованими. Колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позов ПрАТ СК «Уніка», а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 113 386,30 грн..

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ПрАТ СК «Уніка», за вищезазначеного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь ПрАТ СК «Уніка» документально підтверджений сплачений позивачем судовий збір за подання позову у розмірі 1 921 грн. (а. с. 54) та за подання апеляційної скарги у сумі - 2 881,50 грн. (а. с. 84), отже у загальному розмірі 4 802,50 грн. = 1 921 грн. + 2 881,50 грн..

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанці відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бєлік Володимира Валерійовича,діючого від імені Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 лютого 2020 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про стягнення сум страхового відшкодування в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 28.02.2009 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (Код ЄДРПОУ -20033533, Україна, 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А) суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі - 113 386 (сто тринадцять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 30 коп..

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 28.02.2009 року Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (Код ЄДРПОУ - 20033533, Україна, 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А) судовий збір у сумі - 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе