Номер провадження: 22-ц/813/4406/20
Номер справи місцевого суду: 520/8855/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковалевська Вікторія Валентинівна, Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_5 , про визнання договорів недійсними,

встановив:

26.07.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія (далі - ТОВ «ФК) «Вектор Плюс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковалевська В.В., Комінтернівське районне БТІ, Кудашова О.І.,про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, посилаючись на те, що ОСОБА_2 було відчужене майно, яке було обтяжено іпотекою.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, надали заяви про слухання справи за їх відсутності та відзиви на позовну заяву, відповідно до яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», не мала права відступати ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, а тому ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не є іпотекодержателем спірного майна.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року узадоволенні позовної заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковалевська В.В., Комінтернівське районне БТІ, Кудашова О.І., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 28.09.2015 року на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 18.11.2020 року, на 15.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.4, а.с.12-26).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (т.4, а.с. 37, тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Колегією суддів також враховано, що представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» адвокат Галайчук Г.С. надав суду клопотання про відкладення справи на іншу дату (т.4, а.с.29-32).

Однак, у зв`язку з тим, що адвокат Галайчук Г.С. не зазначив суду апеляційної інстанції, по якій причині він не може прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоп», за межами суду, а також враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про час і місце проведення судового засідання, проте явка до суду апеляційної інстанції є необов`язковою, а також враховуючи те, що дана справа перебуває в провадженні судів більше 4-х років, та в суді апеляційної інстанції - більше 2-х років, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегією суддів також враховано, що представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шалько О.А. раніше вже подавав клопотання про відкладення розгляду справи (т.4, а.с.9), у зв`язку з чим розгляд даної справи відкладався з 20.05.2020 року на 18.11.2020 року, на 15.00 год. (т.4, а.с.11).

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 30.11.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2007 року між ЗAT «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір № 53/15-Ф, за яким останній надано кредит у розмірі 575 000 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 11 вересня 2017 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договори іпотеки, які посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк О.Б.

Так, в рамках договорів іпотеки було накладено заборону:

- згідно з іпотечним договором від 12.09.2007 року - заборона відчуження на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_2 , до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 196.

- згідно з іпотечним договором від 05.02.2008 року - заборона відчуження земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачу ОСОБА_2 , до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 11.

- згідно з іпотечним договором від 05.02.2008 року - заборона відчуження зазначеної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить відповідачу ОСОБА_2 , до припинення чи розірвання договору, зареєстрована в реєстрі за № 12.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» був укладений договір факторингу №15, відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором боржника були відступлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

В той же день, тобто 28.11.2012 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, укладеними між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», одночасно відступились права за зазначеними договорами іпотеки.

Разом з тим, 28.09.2015 року договорами купівлі-продажу було відчужене іпотечне майно в спільну часткову власність - по 1/2 частці відповідачу ОСОБА_3 та відповідачці ОСОБА_4 . Договори купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В.В., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 55228420 та 55225772 від 16.03.2016 року, а саме:

- згідно з договором купівлі-продажу, серія та номер 218, виданим 28.09.2015 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальська В.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 24813594 від?28.09.2015 року, ПН ОМНО Ковальською В.В. здійснено перереєстрацію 1/2 частки домоволодіння, що є об`єктом житлової нерухомості (кадастровий номер 0:38:12:0073) загальна площа 694,1 кв. м., житлова площа 374,2 кв. м., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження: АДРЕСА_1 , з іпотекодавця ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3

- згідно з договором купівлі-продажу, серія та номер 218, виданим 28.09.2015 року, видавник приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальська В.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень- індексний номер 24812980 від 28.09.2015 року, ПН ОМНО Ковальською В.В. здійснено перереєстрацію 1/2 частки домоволодіння, що є об`єктом житлової нерухомості (кадастровий номер 0:38:12:0073) загальна площа 694,1 кв.м., житлова площа 374,2 кв. м., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_4

- згідно з договором купівлі-продажу, серія та номер 220, виданим 28.09.2015 року, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальська В.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 24815046 від 28.09.2015 року ПН ОМНО, ОСОБА_6 перереєстровано 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий номер :38:12:0072), площа 0,0052, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зі ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3

- згідно з договором купівлі-продажу, серія та номер 220, виданим 28.09.2015 року видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальська В.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 24814299 від 28.09.2015 року ПН ОМНО Ковальською В.В. перереєстровано 1/2 частки земельної ділянки (кадастровий номер :38:12:0072) площа 0,0052, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , на нового власника ОСОБА_4 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначив, що 21.06.2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) щодо несанкціонованого зняття обтяжень з іпотечного майна, іпотекодержателем якого є ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

За результатом розгляду скарги Міністерством юстиції України було встановлено, що 25.09.2015 року та 26.09.2015 року невстановленою особою з використанням логіна, пароля та ключа електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено 11 державних реєстрацій припинення обтяжень: №№13140894, 13140952; 5649404, 6531040, 6530927, 8176434, 12270927, 13140832, 6582791, 11385878, 9196445 щодо належного ОСОБА_2 майна.

Приватний нотаріус Стражник Т.О. пояснила, що будь-які рішення про державну реєстрацію припинення зазначених обтяжень нею не приймалися, жодних реєстраційних дій у Державному реєстрі прав щодо нерухомого майна, про яке вказано у скарзі ТОВ «ФК «Вектор Плюс», не здійснювалося.

Приватний нотаріус Стражник Т.О. також повідомила, що у зв`язку з виявленими нею фактами несанкціонованого втручання в систему з її персонального комп`ютера 21.10.2015 року вона подала до Житомирського MB УМВС України в Житомирській області заяву про вчинене кримінальне правопорушення.

За інформацією Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, у провадженні Житомирського MB УМВС України в Житомирській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005232 від 24.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України, про вчинення неправомірних дій невстановленою особо щодо приватного нотаріуса Стражник Т.О. Постановою слідчого СВ Житомирського MB УМВС України в Житомирській області від 24.10.2015 року приватного нотаріуса Стражник Т.О. визнано потерпілою у цьому кримінальному провадженні.

Також Головним управлінням контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України 06.11.2015 року порушено кримінальне провадження № 0000359.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що до теперішнього часу кримінальні провадження не закінчені та винні особи в незаконному використанні логіна, пароля та ключа електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., за допомогою яких у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено 11 державних реєстрацій припинення обтяжень: №№13140894, 13140952; 5649404, 6531040, 6530927, 8176434, 12270927, 13140832, 6582791, 11385878, 9196445 щодо належного ОСОБА_2 майна, не встановлені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», не мало права відступати ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки, відповідно до законодавства, що було чинним на день укладення договору факторингу, факторингові операції та право вимоги за таким договором можуть стосуватися лише боржників суб`єктів господарювання, а не споживачів, що отримали кредит на споживчі, особисті потреби.

При цьому, суд послався ст. 9 Конституції України, якою визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.10 ЦК України, якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Суд зазначив, що у відповідності доЗакону України «Про приєднання України до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг» від 11 січня 2006 року (№3302-IV), Україна приєдналася до Конвенції УНІДРУА (Міжнародний інститут по уніфікації приватного права в Римі) про міжнародний факторинг, вчиненої 28 травня 1988 року в м. Оттаві (далі Конвенція).

З підстав викладеного, суд вказав, що згідно з п.2 ст.1 розділу I зазначеної Конвенції, для цілей цієї Конвенції договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (постачальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

В п.3 ст.1 Розділу І Конвенції посилання на товари та продаж товарів включають також послуги та надання послуг.

Відповідно до п.п.6 та 11 п.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються надання коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту, а також факторинг.

Крім того, згідноп.1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 3 квітня 2009 року №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», у редакції від 03.04.2009р., що діяла станом на дату укладення договору факторингу, Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України постановила віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами:

1) фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги;

2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення;

3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Виходячи з викладеного, Конвенцією, ратифікованою Верховною Радою України, так і нормативно-правовим актом профільного органу державної влади України, визначено, що боржниками в правовідносинах щодо відступлення права грошової вимоги за договорами факторингу може виступати лише суб`єкт господарювання, який отримав послугу з надання кредиту/позики, крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних, в першу чергу, для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання.

При цьому, суд виходив із того, що згідно п.1.5. згаданого кредитного договору № 53/15-Ф, укладеного 12 вересня 2007 року між ЗAT «ТАС-ІНВЕСТБАНК», правонаступником якого було ПАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 , кредит надавався на споживчі потреби, а тому зазначені правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на дату укладення Кредитного договору), споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Ухвалюючи судове рішення, суд вказав, що у своєму рішенні від 10.11.2011 у справі №1-26/2011 (№15-рп/2011) Конституційний Суд України зазначив, що за змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди, для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому, в зазначеній директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2 статті 19 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III.

Тобто, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів», які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, уклавши між собою договір факторингу, ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС» та ПАТ «Сведбанк» порушили права ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг, під час виконання кредитного договору.

При цьому суд зазначив, що у листі-відповіді «Про результати розгляду заяви» Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.09.2016 вих.№5890/16-12, зазначено, що згідно з наданими документами, що надійшли від ТОВ «ФК «Ветор Плюс» на вимогу Нацкомфінпослуг, встановлено, що договір факторингу №15 від 28.11.2012 та наявні до нього додатки укладено без додержання вищенаведених вимог підпункту 2 пункту 1 Розпорядження №231 (що було чинне на момент укладання Договору факторингу) (т.2, а.с.173-175).

Таким чином, Нацкомфінпослуг підтвердила той факт, що відступлення права грошової вимоги за договором факторингу може здійснюватися виключно щодо боржників - суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення.

З підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи та надані сторонами під час розгляду справи докази не свідчать про наявність правових підстав для визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс» задоволенню не підлягають.

Погоджуючись із даним висновком суду, колегія суддів між тим зазначає, що є слушними доводи апеляційної скарги про те, що вищевказаний договір факторингу № 15, укладений 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором боржника були відступлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс», до теперішнього часу не визнаний недійсним і не спростований.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до спірних договорів купівлі-продажу від 28.09.2015 року на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , покупці вказаних об`єктів нерухомості по 1/2 частини, якими є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , є добросовісними набувачами права власності на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частини, оскільки жодних заборон відчуження вказаних об`єктів нерухомості станом на 28.98.2015 року, не було.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що у практиці Європейьского Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest; general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed arid the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» (national authorities enjoy a certain margin of appreciation) з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, general interest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) - «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Принцип «пропорційності» (principle of proportionality), закріплений як загальний принцип у Договорі про заснування ЄС, вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів).

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом Bepxoвенствa права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Одним із важливих елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації. При цьому ЄСПЛ вважає, що не існує універсальних правил визначення розміру компенсації й таке питання повинно розглядатися в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх фактичних обставин. Компенсація має бути розумно пов`язаною з вартістю втраченого майна, але не обов`язково має відповідати його ринковій вартості.

ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном - його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами. Складові цього критерію не є універсальними (абсолютними), оскільки не існує чіткого, виключного переліку обставин, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення цієї «справедливої рівноваги».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «ФК Вектор Плюс» не було доведено перед судом, що його права порушені теперішніми власниками спірного нерухомого майна - домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а тому правові підстави для задоволення його позовних вимог та апеляційної скарги, відсутні.

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідальність перед іпотекодержатем нерухомого майна, яким є домоволодіння та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , мають нести не їх добросовісні набувачі, а особи, чи особа, які незаконно використали логін, пароль та ключ електронного цифрового підпису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за допомогою яких у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було проведено 11 державних реєстрацій припинення обтяжень: №№13140894, 13140952; 5649404, 6531040, 6530927, 8176434, 12270927, 13140832, 6582791, 11385878, 9196445 щодо належного ОСОБА_2 майна, які на даний час не встановлені.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева