2/465/991/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06.11.2020 року м.Львів

Франківський районний суд м.Львова, в складі:

головуючого - судді Ванівського Ю. М.

за участю секретаря судового засідання - Балити К. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова цивільну справу за позовом Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

Франківська районна адміністрація ЛМР як орган опіки та піклування звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів .

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 20.06.2012 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, в якому батьками дитини вписані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Дитина зареєстрована разом із батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

11.09.2019 р. в орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації звернулась ОСОБА_3 з приводу надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Дитина проживає разом із бабусею ОСОБА_3 , яка піклується про внука, бере участь у його вихованні та дбає про моральний та психічний стан.

ОСОБА_3 зазначила про те, що мати дитини не цікавиться його станом, матеріально не забезпечує, не піклується про її фізичний та духовний стан.

Батько дитини, ОСОБА_2 у письмовій заяві від 30.09.2019 року за №3-П-116536-ф-35 просить розглянути питання про позбавлення його батьківських прав та не заперечує щодо виховання хлопчика бабусею.

Відповідно характеристики Ліцею №45 Львівської міської ради від 16.09.2019 р. №331, встановлено, що батьки не беруть участі у навчальному процесі та вихованні сину, учня другого б класу вищевказаного закладу.

З метою з`ясування думки щодо виконання батьківських прав, запрошено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на засідання комісії з питань захисту дітей на 01.10.2019 року, однак такі не з`явилися, причини неявки не повідомили.

Крім того позивач просить стягувати із відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку відповідачів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Одержувач коштів ОСОБА_3 .

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

06 листопада від представника позивача надійшла заява про виключення з числа відповідачів ОСОБА_1 у зв`язку із смертю останньої.

В судове засідання представник позивача не зявився, однак в своїй заяві від 06.11.2020 року зазначив про те, що просить розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак така неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, відсутність відзиву на позовну заяву та заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Оскільки всі учасники в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статтей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 20.06.2012 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, в якому батьками дитини вписані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Мама дитини - ОСОБА_1 , - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 постійно проживає та виховуюється у бабусі ОСОБА_3 .

Батько дитини, ОСОБА_2 у письмовій заяві від 30.09.2019 року за №3-П-116536-ф-35 просить розглянути питання про позбавлення його батьківських прав та не заперечує щодо виховання хлопчика бабусею.

Відповідно характеристики Ліцею №45 Львівської міської ради від 16.09.2019 р. №331, встановлено, що батьки не беруть участі у навчальному процесі та вихованні сину, учня другого б класу вищевказаного закладу.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч.2 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу, охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можу бути стягнуті з них на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що батько дитини є працездатного віку, що підтверджується матеріалами справи, однак такий проявив байдужість до розгляду справи та не надав жодних пояснень стосовно позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів.

Так як мати дитини померла, на підставі п.7.ч.1. ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі у частині вимог до ОСОБА_1 .

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, беручи до уваги усе вище викладене, суд вважає, що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12,13,81,223,247,263,265,280,354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,- задоволити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати аліменти із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Одержувач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 .

Закрити провадження у справі № 465/6005/19 в частині пред`явлення позову до ОСОБА_1 на підставі п. 7.ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ванівський Ю.М.