КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4471/2020 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач ТОВ «Юрфактор Сервіс» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ТОВ «Юрфактор Сервіс» є власником квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва на право власності від 06 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В.

Право власності на зазначену квартиру також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 06 лютого 2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 30166341.

Зазначав, що попереднім власником вказаної квартири був ОСОБА_1 , який втратив своє право власності на підставі положень ст.346 ЦК України. Інші відповідачі є членами сім`ї колишнього власника квартири.

Вказував, що на момент звернення до суду відповідачі залишаються зареєстрованими в зазначеній квартирі за відсутності будь-яких погоджень з боку позивача щодо користування нею.

Виходячи з наведеного, просив задовольнити позов.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «Юрфактор Сервіс» 1921 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Скарга обґрунтована тим, що він не був повідомлений про день, час та місце справи, чим було позбавлено можливості подати відзив на позовну заяву, докази позиції щодо безпідставності вимог, оскільки електронні торги, при проведенні яких позивач отримав у власність спірну квартиру, оскаржують ся в судовому порядку.

Також зазначає, що в квартирі, власником якої він себе вважає, фактично проживають і зареєстровані двоє неповнолітніх дітей, які не мають іншого житла, а суд першої інстанції не залучив до участі у справі службу у справах дітей Солом`янської РДА та Центр надання адміністративних послуг Солом`янської РДА.

Позивач ТОВ «Юрфактор Сервіс» подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції вчинив всі процесуальні дії щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, а їх дії свідчать про затягування розгляду справи, що ОСОБА_1 вводить суд апеляційної інстанції в оману вказуючи, що на даний час ним оскаржено рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року по справі №760/7232/19, проте жодних доказів цього суду не надав. Також вказує, що члени родини ОСОБА_1 , в тому числі малолітні діти втратили право користування квартирою, оскільки не є членами сім'ї нового власника і їх права похідні від прав колишнього власника квартири, членами сім'ї якого вони були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права користування житлом у колишнього власника, таке право втратили і члени його сім`ї, оскільки право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.

Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва від 06 лютого 2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., на підставі Акту приватного виконавця про проведені електронні торги щодо реалізації предмету іпотеки на підставі Протоколу №378863 проведення електронних торгів від 28 грудня 2018 року є власником квартири АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.3-4).

Зі Свідоцтва вбачається, що попереднім власником вказаної квартири був відповідач ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району місті Києва, яка була передана ним в іпотеку на підставі Іпотечного договору №42.02-11/113 від 14 лютого 2008 року.

Інші відповідачі є членами сім'ї колишнього власника квартири.

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва №3110707 станом на 02 травня 2019 року відповідачі зареєстровані за вказаною адресою (а.с.3-4, 8).

Представник позивача в судовому засіданні зазначав, що після набуття товариством права власності на спірну квартиру, він декілька разів відвідував її, однак відповідачів там не зустрів і зі слів сусідів йому відомо, що вони в квартирі не проживають.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як стверджує апелянт, про час і місце проведення засідань його належним чином не було повідомлено.

Відповідно до ч.5 ст.128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Зазначена норма закону судом не була виконана і тому апелянта було позбавлено можливості подати до справи відзив, докази його позиції щодо безпідставності вимог позивача, так як електронні торги, при проведенні яких позивач отримав у власність квартиру, ставши переможцем електронних торгів по лоту №318385 від 28 грудня 2018 року, оскаржуються в судовому порядку.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За твердженням апелянта заочним рішенням від 01.07.2019 року суд у цій справі порушив принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer В. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

Як наголошує ВС України у п.30 Постанови Пленуму №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», - заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до статті 224 ЦПК допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з`явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними або такі особи залишили залу судового засідання до його закінчення і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Причини неявки апелянта в судовому засіданні 01.07.2029 року не з`ясовувались.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно з ч.3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Фактично позивач в обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він є власником вищезазначеної квартири, яку він набув у власність відповідно до Свідоцтва про право власності від 06.02.2019 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В. №170 та що ОСОБА_1 втратив право користування квартирою внаслідок припинення права власності на це майно в силу положень ст.346 ЦК України, але не зазначає, що він отримав у власність квартиру ставши переможцем електронних торгів по лоту №318385 від 28 грудня 2018 року.

Вважаючи результати прилюдних торгів, акт про проведення прилюдних торгів з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 та видане на їх підставі свідоцтво від 06.02.2019 року про придбання майна з прилюдних торгів недійсними апелянт звернувся до суду з позовом про визнання електронних торгів по лоту №318385 від 28 грудня 2018 року щодо продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 такими, що не відбулися, визнання результатів електронних торгів по лоту №318385 від 28 грудня 2018 року, акту про реалізацію предмета іпотеки від 29.01.2019 року, складеного приватним виконавцем Шмідт К.В., Протоколу №378863 від 28.12.2018 року та свідоцтва про право власності недійсними з огляду на допущені при їх проведенні численні порушення вимог діючого законодавства.

В кінці січня 2019 року апелянт отримав листа від Державного підприємства «Сетам», в якому знаходилася копія Протоколу №378863 проведення електронних торгів по лоту №318385 від 28 грудня 2018 року.

З Протоколу №378863 проведення електронних торгів, складеного представником переможця торгів ТОВ «Юрфактор Сервіс» в особі Прокопчука Олександра Вікторовича та представника організатора ДП «Сетам» в особі заступника генерального директора з електронних торгів та розвитку підприємства Ворніка Максима Григоровича, апелянту стало відомо, що 28 грудня 2018 року було продано належну йомуна праві власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Примусове виконання проведено за виконавчим написом №868 від 22 січня 2018 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Виконавчий напис №868 від 22 січня 2018 року вчинено з порушенням вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ч.1, 3 ст.24, ч.1 ст.27 Закону, тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Крім цього, стартова вартість майна 1 273 130,60 грн. ( в еквіваленті по курсу долара НБУ на дату оцінки становила 45 708,76 доларів США) не відповідає дійсній ринковій вартості квартири, чим порушено ч.3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження". Приватний виконавець Шмідт К.В. не повідомляла ОСОБА_1 про проведену оцінку його квартири, не ознайомила з Висновком про вартість об`єкту незалежної оцінки, виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Меркурій Партнере», в результаті чого позбавила його можливості оскарження оцінки майна у судовому порядку у зв`язку з незгодою з результатами визначення вартості майна, у порядку передбаченому чинним законодавством.

29 серпня 2018 року приватним виконавцем Шмідт К.В. була подана Заявка на реалізацію арештованого нерухомого майна до ДП «СЕТАМ». Прилюдні торги проводились ДП "СЕТАМ" на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5, але проведені були з порушенням чинного законодавства, а саме: власника квартири не повідомлено про відкриття виконавчого провадження; не здійснено оцінки майна при накладенні на нього арешту; вартість майна, встановлену у висновку експерта, суттєво занижено.

29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено в позові до Державного підприємства «Сетам», ТОВ «Юрфактор сервіс», Приватного виконавця Шмідт К.В., треті особи - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Приватне підприємство «ТТ-2», про визнання публічних торгів такими, що не відбулися, визнання результату публічних торгів, акту, протоколу та свідоцтва про право власності недійсними.

На даний час рішення суду оскаржено.

Апелянт звертає увагу суду також на те, що позивач не зазначив, що в квартирі, власником якої він себе вважає, фактично проживають і зареєстровані двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які не мають іншого житла.

Реалізація трикімнатної квартири АДРЕСА_1 відбулася без згоди служби у справах дітей, так як діти мають право користування житлом, стосовно якого вчинено правочин. Під час реалізації квартири не зважили на відсутність гарантій забезпечення житлом неповнолітніх, чим були порушені права дітей.

Задоволення позовних вимог позивача буде суперечити правам та інтересам найменших членів сім`ї, буде звужено обсяг існуючих майнових прав та порушення охоронюваних законом інтересів дитини, порушення гарантії збереження права неповнолітніх на житло, а також зменшення або обмеження їхніх прав та інтересів при користуванні житловим приміщенням.

За змістом ст.ст.17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ч.ч.4, 5 ст.177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

До участі у розгляді справи позивачем не залучено Службу у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації та Центр надання адміністративних послуг Солом`янської районної державної адміністрації.

У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що заочне суду рішення підлягає скасуванню для реалізації його права, наданого процесуальним законодавством України, яке охороняється Конституцією та положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною в законному порядку, що надає право людині на справедливий судовий розгляд і законний захист прав.

Крім того, представник ТОВ «Юрфактор Сервіс» звернув увагу колегії суддів на те, що в разі задоволення судом апеляційної скарги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , суд вправі вирішувати лише вимоги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 .

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Колегія суддів з огляду на вищенаведене та приймаючи до уваги, що апелянт ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , проживають у зазначеній квартирі та користуються нею, також оспорюють право на проживання в квартирі, то визнання їх такими, що втратили право на користування квартирою, вважає передчасним, оскільки належним способом захисту прав позивача є виселення відповідачів, а не визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що є порушенням ст.41 Конституції України, за якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в позові ТОВ «Юрфактор Сервіс» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 01 липня 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про визнання такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: