КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №366/303/2020 Головуючий у І інстанції - Гончарук О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору поруки,

встановив:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Іванківського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , АТ «КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що02 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з забезпеченням №K3IWGA15006673, в якості забезпечення кредиту було укладено договір поруки № б/н від 27 листопада 2007 року.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі №366/2252/15, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, кредитний договір №K3IWGA15006673 визнано недійсним.

Рішення набрало законної сили.

Тобто, порука є похідним зобов`язанням від основного договору, та самостійно існувати не може.

Просила визнати недійсним договір поруки, оскільки основний договір визнано недійсним.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано недійним договір поруки №K3IWGA15006673/1 від 02 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк», за виконання ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору №K3IWGA1500673 від 02 листопада 2007 року.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, АТ «КБ «Приватбанк» через представника звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що суд першої інстанції вирішуючи питання по суті позовних вимог проігнорував усне клопотання АТ КБ «ПриватБанк» щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи рішення про визнання кредитного договору недійсним ухвалено у 2016 році.

Даний позов заявлено 12 лютого 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Позивачем не обґрунтовано, що саме заважало їй на протязі 4 років звернутися з відповідною заявою до суду.

Крім цього, при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного договору поруки, сторонами при його укладанні та підписанні було дотримано встановлених законодавством вимог до його письмового оформлення.

Позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції не було спростовано у встановленому порядку факту підписання учасниками даного договору в порушення вимог законодавства.

Отже, матеріали справи та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача.

Стороною позивача не наведеного жодного доказу, який би свідчив про порушення зі сторони Банку в момент вчинення правочину та який би був підставою визнання договору поруки недійсним.

Просило, скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що Порука укладалась на виконання кредитного договору №К31WGA15006673 від 14 вересня 2016 року.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі №366/2252/15-ц, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року, кредитний договір №К31WGA15006673визнано недійсним.

Предметом договору поруки, як зазначено в пунктах 1, 16 цього договору, є виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №К31WGA15006673 від 14 вересня 2016 року.

Враховуючи, що недійним правочин визнається в момент його укладення, то предметом оскаржуваного договору поруки є забезпечення зобов`язання за недійсним кредитним договором, що суперечить ст. 553 ЦК України, відповідно до якої за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Отже відповідно до ст. 553 ЦК України, порука може бути лише за порушення боржником дійсного зобов`язання.

Враховуючи, що договором поруки, укладеним між ОСОБА_1 та ІІАТ «КБ «Приватбанк», забезпечене недійсне зобов`язання ОСОБА_2 , то відповідно до ст. 216 ЦК України, ця недійсність мала місце й на момент укладення договору поруки, хоча й стало відомо про це пізніше з рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі 366/2252/15-ц, що відповідно до ст. 203, 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Саме ці обставини на думку ОСОБА_1 правильно встановлені судом і правильно вирішено спір.

Вважає, що підстав для скасування судового рішення немає.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та визнаючи недійсним договір поруки №К31WGA15006673/1 від 02 листопада 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір, який був забезпечений порукою було визнано недійсним за рішенням суду, а грошове зобов`язання боржника в межах укладеного кредитного договору перед банком припинилося.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

02 листопада 2007 року між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №К31WGA15006673/1, за умовами якого ОСОБА_1 поручилась та зобов`язалась відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 його боргових зобов`язань перед ЗАТ «КБ «Приватбанк» за кредитним договором №К31WGA15006673 від 02 листопада 2007 року.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним пунктів договору, визнання недійсним кредитного договору, визнання позики повернутою задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір №К31WGA15006673 від 02 листопада 2007 року укладений між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року рішення Іванківського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором припинено у зв`язку з визнанням кредитного договору недійсним.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у зв`язку з припиненням забезпеченого порукою основного зобов`язання, порука припинилася, а сам договір поруки не був строковий на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У зв`язку з вищевикладеним, рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Сокуренко Наталії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба