Справа № 216/3834/19
Провадження 2-п/216/52/20
УХВАЛА

про скасування заочного рішення суду

26 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бутенко М.В.

за участю секретаря судового засідання Котенко А.В.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області заяву представника відповідача по справі ОСОБА_1 - адвоката Вовк М.В. про перегляд заочного рішення суду від 18.03.2020 року по справі № 216/3834/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

23.09.2020 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява представника відповідача по справі ОСОБА_1 - адвоката Вовк М.В. про перегляд заочного рішення суду від 18.03.2020 року по справі № 216/3834/19 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свою заяву відповідач обґрунтовує наступним:

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року по справі №216/3834/19 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 124461,25 грн. (сто двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят одна гривня 25 копійок), яка складається з наступного: 14549,91 грн. заборгованість за кредитом, 109911,34 заборгованість по процентам за користування кредитом з 23.09.2011 по 30.03.2018 року.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Про наявність заочного рішення Відповідач дізналась від державного виконавця 03 вересня 2020 року.

04 вересня 2020 року представник Відповідач адвокат Вовк Михайло Вадимович звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу із заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 216/3834/19.

З матеріалами справи та зокрема із заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року представник Відповідача ознайомився 09 вересня 2020 року, що підтверджується відповідною розпискою, котра знаходиться в матеріалах справи.

Заяву про перегляд заочного рішення подано протягом двадцяти днів з дня ознайомлення представника Відповідачем з матеріалами справи №216/3834/19 та зокрема із заочним рішенням. У зв`язку з вищевикладеним вважаю за необхідне просити суд поновити пропущений строк на подання заяви про його перегляд.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач вважає Заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасуванню з призначенням справи до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у зв`язку з наступним.

Відповідач не була належним чином повідомлена судом про час та місце розгляду справи. Відповідач жодного разу не отримувала від суду судові повістки, не отримувала позовної заяви з додатками, тому була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п.114 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, Одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи. Такі поштові відправлення, поштові перекази повертаються за зворотною адресою.

Працівниками Укрпошти жодного разу не було залишено Відповідачеві повідомлення про необхідність отримання судової повістки. Відповідач жодного разу не відмовлялась від отримання судових повісток. Таким чином Відповідач не є такою, що повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Таким чином Відповідач не з`явилася в судове засідання та (або) не повідомила про причини неявки, а також не подала відзив на позовну заяву з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що Відповідач позовної заяви не отримувала, про судові засідання не повідомлялась.

Суд першої інстанції в своєму рішенні прийшов до висновку, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Однак поза увагою суду першої інстанції залишилось наступне.

23 вересня 2011 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання Заяви-анкети №б/н (далі за текстом - Кредитний договір).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 зроблений наступний правовий висновок:«Надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору», копія постанови додається.

Отже, виходячи із вищевказаного висновку Великої Палати Верховного Суду, надані позивачем Правила надання банківських послуг «ПриватБанку», не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані.

До спірних правовідносин між Позивачем та Відповідачем з приводу виконання кредитного зобов`язання повинні застосовуватися виключно умови кредитування визначенні в Заяві-анкеті від 23 вересня 2011 року котра особисто підписана Відповідачем.

В Заяві-анкеті №б/н від 23.09.2011 року, процентна ставка не зазначена.

Таким чином, у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості по процентам за користування кредитом з 23.09.2011 по 30.03.2018 року. - 109 911,34 грн.

При винесені Заочного рішення судом не було перевірено розмір заборгованості Відповідача за кредитом (тіло кредиту)

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року по справі №216/3834/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі - 14 549,91 грн.

Однак поза увагою суду першої інстанції залишилось наступне.

Відповідно до таб. «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.09.2011р. укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2019р.» графи «Погашені проценти», Позивачем зараховано на погашення відсотків суму в розмірі 8 510.96грн. (загальна сума по графі «Погашені проценти»).

Також відповідно до таб. «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.09.2011р. укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.05.2019р.» Позивачем зараховано на погашення комісії та пені суму в розмірі 1 300.00грн. (загальна сума по графі «Сума комісії та пені» 4800,00 грн. - остання строчка в графі «Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)» 3500.00грн. ).

Отже, з урахуванням того, що домовленості про сплату відсотків за користування коштами та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання підписана Відповідачем Заява-анкета №б/н від 23.09.2011р. не містила, розмір тіла кредиту повинен становити 4 738.95 грн. (14 549,91 грн. 8 510,96грн. 1 300грн.), замість 14 549,91 грн. обрахованих Позивачем та стягнутих з Відповідача Заочним рішенням.

Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №545/2248/17 (провадження № 61-11459св19) в якій зокрема зазначено: «Однак колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду не дослідив наданих позивачем розрахунків заборгованості позивача, адже ними окрім інших сум, заявлених до стягнення з відповідача, було визначено також і заборгованість по тілу кредиту.

З наданих представником позивача розрахунків вбачається, що відповідачем починаючи з 12 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року було сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 103 127,74 грн.

З розрахунку заборгованості станом на 29 лютого 2016 року вбачається, що відповідачем з 12 грудня 2013 року по 29 лютого 2016 року було сплачено 6695,66 грн. відсотків, таким чином з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків сторонами погоджено не було, розмір тіла кредиту повинен становити 2428,25 грн. (9123,91-6695,66) замість 9123,91 грн. обрахованих позивачем у цьому розрахунку.

За період часу з 01 березня 2016 року по 31 липня 2017 року відповідачем було витрачено 8609,55 грн. запозичених коштів, а сплачено 12216,47 грн., що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 та вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 31 липня 2017 року.

Виходячи з вищенаведеного Верховний Суд доходить висновку, що тіло кредиту є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову, адже домовленості про сплату відсотків за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила».

Копія постанови Верховного Суду додається.

Таким чином, заборгованість Відповідача за тілом кредиту за кредитним договором становить 4 738.95 грн., замість 14 549,91 грн. обрахованої Позивачем та стягнутої з Відповідача Заочним рішенням.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, представник відповідача адвокат Вовк М.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення суду без їх участі, заяву підтримує та просить суд задовольнити.

Представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення суду, у якому просить суд відмовити стороні відповідача по справі в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

Згідно ст. 284 ЦПК України, передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно с. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зі змісту статті 288 ЦПК України випливає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення спору.

В контексті даної статті наявність однієї з підстав, зазначених у частині ч.1 статті 288 ЦПК України не спричиняє скасування заочного рішення. Лише у своєї сукупності названі обставини спричиняють скасування заочного рішення. Наявність лише однієї з них не приносить відповідачеві позитивного результату, внаслідок чого він зберігає можливість оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на обставини, що мають істотне значення для вирішення справи по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, матеріали заяви про перегляд заочного рішення, враховуючи викладені обставини в їх сукупності, судом встановлені підстави для перегляду заочного рішення.

Керуючись ст.ст. 260, 286, 287, 288 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача по справі ОСОБА_1 - адвоката Вовк М.В. про перегляд заочного рішення суду від 18.03.2020 року по справі № 216/3834/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Скасувати заочне рішення Центрально-міського райсуду від 18.03.2020 року по справі № 216/3834/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Справу призначити до судового розгляду на 15.03.2021 року на 10 годину 30 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: М.В. Бутенко