Справа № 2-408/2011
У Х В А Л А

Іменем України

27 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А., з участю секретаря Кухти М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) на рішення Свалявського районного суду від 11 квітня 2011 р. (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом ОСОБА_2 до Неліпинської сільської ради про визнання права власності на майно, що є у спільній сумісній власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у березні 2011 р.

Просила провести поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати зареєструвати його Комунальним унітарним підприємством «Свалявське РБТІ», із визначенням рівних часток всіх власників, у таких розмірах: ОСОБА_3 Ѕ частки; ОСОБА_2 - Ѕ частки.

На обґрунтування позовних вимог указала, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 24.06.1998 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

На час набуття ним права власності на цей будинок позивач була його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, відтак указаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак 13.11.2007 р. чоловік позивача помер. При оформленні спадщини після його смерті виявилося, що це неможливо зробити через не визначення розміру часток власності.

Тому в позивача виникла необхідність звернутися до суду з позовом про поділ майна, що є у спільній сумісній власності.

Рішенням Свалявського районного суду від 11 квітня 2011 р. позов задоволено частково: визнано за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано КУП «Свалявське РБТІ» зареєструвати за позивачем право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, апелянт посилається на те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є його батьком.

Спірний житловий будинок було набуто в шлюбі з першою дружиною ОСОБА_3 (мамою апелянта) та розділено на підставі нотаріально посвідченого договору між подружжям, відтак спірний будинок не може вважати спільним майном набутим із позивачем.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційне провадження у справі підлягає закриттю із таких мотивів.

Суд виходив із того, що вимога про визнання права власності на Ѕ частини будинку, яка належала померлому чоловіку позивача, не ґрунтується на вимогах закону, в решті позовних вимог суд дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Згідно з положеннями ст. 352 ч.1 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права та інтереси осіб, які не брали участі в справі.

Так, Верховний Суд у постанові від 07.05.2020 р. у справі № 758/154 роз`яснив, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.8) між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 20.04.1995 р. було укладено шлюб.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Неліпинською сільською радою 24 червня 1998 р., за ОСОБА_3 (покійний чоловік позивача) в цілому було зареєстровано на праві особистої власності будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

23.01.2009 р. позивачем було зареєстровано право власності на це майно (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.6).

Апелянт на підтвердження своєї правової позиції подав такі документи:

-свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 є батьком апелянта (а.с.27);

-26.06.1998 р. між ОСОБА_3 (батьком апелянта) і ОСОБА_5 у зв`язку з розірвання шлюбу було укладено договір про розподіл спільно набутого майна під час шлюбу, зокрема, у власність ОСОБА_3 перейшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32-33);

-довідку видану виконкомом Неліпинської сільської ради про те, що поштова адреса житлового будинку з АДРЕСА_3 , у зв`язку з прийняттям рішення виконавчого комітету Неліпинської сільської ради від 25.12.1997 р. № 41 «Про присвоєння назв вулиць із індивідуальною нумерацією в с. Неліпино».

Визначальним у спірних правовідносинах є встановлення факту порушення або не порушення законних прав та обов`язків апелянта оскаржуваним рішенням.

Предметом спору є житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Належними та допустимими доказами встановлено, що вказаний будинок на праві приватної власності в цілому належав ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і був чоловіком позивача та батьком апелянта. Ці факти також доведені.

Позивач стверджує, що вказаний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності, оскільки між нею і покійним чоловіком було укладено шлюб 20.04.1995 р., а право власності на спірний будинок чоловіком позивача набуто 1998 р., тобто вже в період перебування у шлюбі.

Апелянт, обґрунтовуючи порушення оскаржуваним рішенням своїх прав, посилається на те, що спірний будинок було набуто в шлюбі разом із першою дружиною, тобто його мамою, відтак спірний будинок апріорі не може бути об`єктом спільного майна подружжя із позивачем.

У той же час апелянт подає договір від 26.06.1998 р.,укладений між ОСОБА_3 (батьком апелянта) і ОСОБА_5 (мамою апелянта) про розподіл спільно набутого майна під час шлюбу, відповідно до якого, зокрема, у власність померлого ОСОБА_3 у цілому перейшло право власності на спірний житловий будинок.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції апелянт мав довести, яким чином визнання за позивачем права власності на Ѕ частини будинку порушує його права як спадкоємця за померлим батьком, однак цього зроблено не було.

Посилання апелянта на те, що спірний будинок було набуто батьком за час шлюбу із своєю першою дружиною, тобто його мамою, узагалі не зачіпає прав апелянта, це відносини, які виникли виключно між подружжям.

Тим більше, між ними було укладено договір про розподіл спільного майна подружжя, згідно з якого спірний будинок залишився за батьком апелянта.

Позивач, звертаючись до суду, належними та допустимим доказами довела, що вона з 20 квітня 1995 р. перебувала із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, право власності на будинок за чоловіком позивача було зареєстровано в 1998 р., тобто в період перебування у шлюбі, відповідно суд і визнав за позивачем право власності на Ѕ частини в спірному житловому будинку.

Яким чином ці факти порушують права апелянта, останнім не доведено.

Також апелянтом не подано належних і допустимих доказів того, що він є спадкоємцем за померлим батьком, звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у оформленні спадщини тощо.

Отже, правовий аналіз наявних у справі матеріалів дає підстави для висновку, що оскаржене рішення Свалявського районного суду від 11 квітня 2011 р. не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 . У свою чергу, останній не довів факту порушення своїх прав указаним рішенням і таких доказів у процесі судового розгляду не здобуто.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, подано особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 352, 362 ч.1 п.3, ч.2, 368 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особа, яка не брала участі в справі) на рішення Свалявського районного суду від 11 квітня 2011 р. (у складі судді Уліганинця П.І.) за позовом ОСОБА_2 до Неліпинської сільської ради про визнання права власності на майно, що є у спільній сумісній власності.

2. Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

3. Повне судове рішення складено 25 листопада 2020 р.

Судді: