№ 610/2867/19
№ 2-п/610/13/2020
м. Балаклія 25.11.2020 року
Балаклійський районний суд Харківської області
головуючий: Стригуненко В.М.
секретаря: Паточки А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,
27.10.2020р. до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03.12.2019р. у цивільній справі № 610/2867/19, за яким було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Зокрема зазначеним рішенням в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 78/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заяву відповідач посилається на те, що не був обізнаний про розгляд справи в суді, оскільки не проживає за місцем реєстрації, фактично проживає у м. Харкові, тому не отримував ні копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви, ні судових повісток. Через необізнаність про розгляд даної справи судом він не з`явився у судове засідання та не повідомив про причину неявки, а також не подав відзив на позовну заяву.
Також зазначив, що позивачем не було повідомлено суд про те, що 20/100 часток спірного житлового будинку на підставі договору дарування від 15.09.2007р. належать їхній доньці ОСОБА_3 , яку необхідно було залучити до участі у справі. Внаслідок цього суд, ухвалюючи вказане заочне рішення, виходив з того, що спірний житловий будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності в цілому. Просив скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Просив поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення враховуючи запроваджені у державі карантинні заходи та ту обставину, що він фактично на постійній основі не проживає в м. Балаклія (а.с. 88-92).
Представник позивача надав суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просив відмовити у поновлені строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі такого поновлення заяву залишити без задоволення. Посилався на те, що судові повістки та судові документи надсилалися відповідачу за відомою зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, а неодноразове неотримання поштової кореспонденції було зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою відповідача щодо отримання кореспонденції, тому не може вважатися поважною причиною для неявки в судове засідання. Представник позивача стверджує, що відповідачу було достеменно відомо про дату, час та місце всіх судових засідань та про ухвалення судового рішення у вказаній справі, а посилання на неотримання кореспонденції за зареєстрованою адресою місця проживання є неправдивими. Повідомивши, що проживає в м. Харків, не зазначив своєї точної адреси. Щодо доводів про неврахування подарованої частки доньки ОСОБА_3 при поділі майна подружжя зазначив, що для того, щоб подаровано було спільне майно, дарувальником мало б бути подружжя, і відповідач мав діяти зі згоди позивача на відчуження спільного майна, яка мала бути викладена в окремій заяві. Оскільки така заява відсутня, то у даному випадку відповідач діяв самостійно, та здійснив відчуження належної йому частки у спільному майні, в результаті чого його частка зменшилась. Крім того, на час вирішення спору частка ОСОБА_3 не була зареєстрована, тому вона не набула на неї права власності.
Заперечуючи проти поновлення строку на подання вказаної заяви вказав, що заява взагалі не містить посилання на дату отримання заочного рішення, а згідно матеріалів справи копія заочного рішення була отримана відповідачем 15.01.2020р. Поновлення зазначеного строку без наведених поважних причин, після спливу майже одного року після набрання ним законної сили, буде порушенням принципу правової визначеності та права на справедливий судовий розгляд (а.с. 108-113).
Заявник-відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд заяви за його відсутності (а.с. 122).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд заяви за його відсутності, заперечував проти перегляду заочного рішення (а.с. 121).
Як убачається з матеріалів справи, відповідач про час і місце судового засідання на 30.10.2019р. та 03.12.2019р. повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (перебування) АДРЕСА_1 (а.с. 36), вказаною також ним в заяві про перегляд заочного рішення, як адресу свого проживання, однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позову з доданими до нього документами і в судове засідання не з`явився (а.с. 43, 44, 63, 64), причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачалось. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача у розгляді справи.
Заочне рішення суду відповідачу також надсилалося за зареєстрованим місцем проживання (перебування) АДРЕСА_1 (а.с. 76), однак адресоване відповідачу поштове відправлення було повернуто до суду з довідкою поштового оператора про причину повернення за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 80, 81).
Судом вжито усі можливі заходи для повідомлення відповідача про час і місце судового засідання, направлення йому копії заочного рішення, яке також оприлюднено 9 грудня 2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень та було у вільному доступі.
Відповідач у поданих ним процесуальних документах своєю зазначає єдину вказану адресу, яка і використовувалася судом (а.с. 88, 115, 122).
Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
З матеріалів справи вбачається, що копію заочного рішення відповідачу в день його проголошення 03.12.2019р. не було вручено, а отримав він його лише 15.01.2020р., про що міститься відповідна відмітка в матеріалах справи, а також він визнає сам у заяві від 11.11.2020р. (а.с. 115, внутрішня частина задньої обкладинки справи).
Відповідач мав право подати заяву про перегляд заочного рішення та право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд у разі подання такої заяви протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Тобто не пізніше 04.02.2020р., однак в порушення вимог закону звернувся до суд з цією заявою лише 27.10.2020р.
Як на інші поважні причини для поновлення такого строку відповідач посилається на запроваджені у державі карантинні заходи та ту обставину, що він фактично на постійній основі не проживає в м. Балаклія.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Згідно ч. 3 ст. 127 ЦПК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим. Поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об'єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин. Оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі. Будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку. Необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.
Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.
При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.
Також, необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відповідачем не додано до заяви доказів на підтвердження причин поважності пропуску строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення після спливу майже 1 року після отримання його копії.Карантин на території України був установлений лише з 12.03.2020р. на підставі постанови КМУ України від 11 березня 2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19». А копію заочного рішення відповідач отримав ще за 2-ва місяці до того. З літа 2020р. до цього часу режим роботи громадського транспорту, поштових операторів, суду тощо надавав відповідачу можливість реалізувати його право на подачу заяву про перегляд заочного рішення та право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, у т.ч. через систему «Електронний суд», за наявності у останнього бажання це зробити вчасно.
За відсутності поважних причин відповідач не має права на поновлення йому пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.
У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.
Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.
Оскільки главою 11 ЦПК України не врегульовано наслідки, які настають в результаті пропуску процесуального строку, встановленого для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд керується положеннями частини 2 статті 126 ЦПК України, за якими документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи, що у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовлено, відповідно заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 126, 127, 284, 288 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
1.Відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
2.Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03.12.2019р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днівз дня її проголошення апеляційної скарги.

Головуючий В.М. Стригуненко