Номер провадження: 22-ц/813/7353/20
Номер справи місцевого суду: 504/1972/18
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/1972/18

Номер провадження: 22-ц/813/7353/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником Криловою Оленою Леонідівною, на заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Барвенка В.К. о 12 годині 00 хвилин 31 березня 2020 року,

встановив:

У червні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк), звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року (далі - Кредитний договір) станом на 14.05.2018 року в загальному розмірі 68 136,18 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 2 644,76 грн.; - заборгованість по процентам у розмірі 58 393,35 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3 377,30 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 3 220,77 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного з ОСОБА_1 кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року останній отримав кредит у розмірі 2 851,61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві.

При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк згідно з п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, умов договору з обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахунку.

На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого відкритого в Банку рахунку, в частості з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Згідно з п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, які підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому Банком розмірі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором.

Пунктом 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленому Банком розмірі у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором.

Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторона про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі (а. с. 1 3).

Разом з позовом Банк надав суду заяви про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 40) та розгляд справи за відсутності представника Банку, в якій останній не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення за наявності передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстав (а. с. 41).

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.10.2018 року відкрито провадження у справі. Визначено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Матеріали справи містять вищевказану заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи.

На адресу реєстрації відповідача ОСОБА_1 судом першої інстанції рекомендованим листом з повідомленням про вручення надсилалась копія ухвали про відкриття провадження, а також копія позовної заяви з додатками. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду першої інстанції, з якого вбачається, що відповідач отримав відправлену судом поштову кореспонднецію особисто. Відзиву, заяв та клопотань щодо розгляду справи від відповідача не надійшло.

З урахуванням вищевказаного суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.03.2020 року визначено провести розгляд справи у заочному порядку.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.03.2020 року вищезазначений позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.09.2011 року у розмірі 2 644,76 грн..

В задоволенні решти позову Банку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у розмірі - 68,39 грн..

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 19.09.2011 року звернувся до Банку з Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку. З вказаного документу вбачається, що в ньому зазначені персональні дані відповідача щодо дати народження, місця проживання, реквізитів паспорту громадянина України, дата та підпис.

При цьому, в заяві зазначено, що заявник ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також, що дійсна Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між заявником та банком договір про надання банківських послуг.

Інших умов договору вказана заява не містить. В ній навіть не зазначено, яку карту має бажання оформити клієнт на своє ім`я та бажаний кредитний ліміт.

На підтвердження позовних вимог суду надано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

З розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позову, станом на 14.05.2018 року загальна заборгованість становить 68 136,18 грн., з них: - сума заборгованості по кредиту 2 644,76 грн.; - сума заборгованості по процентам за користування кредитом 58 393,35 грн.; - сума заборгованості за пенею та комісією 3 377,30 грн.; - сума штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та сума штрафу (процентна ставка) 3 220,77 грн..

З вказаної заяви відповідача ОСОБА_1 вбачається, що у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не визначено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції вважав, що за таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних в позовній заяві обставин.

Суд першої інстанції при цьому враховував висновки, що містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 про те, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві, яка безпосередньо підписана позичальником.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору Банк дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною позивача не доведено факту укладення кредитного договору на зазначених в позовній заяві умовах.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, на підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості по кредиту в розмірі 2 644,76 грн.(а. с. 68 69 зворотна сторона).

Банк в апеляційній скарзі оскаржує вищевказане заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, неустойки. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) відповідач відзив на позов не надав, до суду не з`явився, жодним чином не оспорював укладення кредитного договору, наявності заборгованості; 2) Банк до позовної заяви додав докази на підтвердження позовних вимог. Суд першої інстанції ухвалу про витребування додаткових доказів не постановлював. Тому, до апеляційної скарги Банк надає довідку про відкриття карткового рахунку та виписку по ньому. Вказані докази підтверджують встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг; 3) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не мав жодних правових підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Суд не врахував правові висновки Верховного Суду щодо стягнення відсотків за користування кредитом. Якщо суд вважав, що відсутні договірні умови про відсотки за користування кредитом, він повинен був стягнути їх на рівні облікової ставки НБУ, самостійно визначивши суму заборгованості; 4) істотною умовою кредитного договору є його оплатність. Суд першої інстанції знехтував принципом оплатності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.07.2020 року відкрито апеляційне провадження. Роз`яснено учасникам справи їх право подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження, з пропозицією надати відзив протягом семи днів з дня отримання копії ухвали, та копія апеляційної скарги були направлені ОСОБА_2 за наявною у справі адресою.

Матеріали справи містять відомості про отримання особисто ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копії апеляційної скарги. ОСОБА_1 право надання відзиву проігнорував. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.11.2020 року підготовку справи до апеляційного розгляду закінчено. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (68 136,18 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заочне рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредита не оскаржується. Тому, законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та комісією. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм процесуального (ст. ст. 81, 82, 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг.

З наданої Банком копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 19.09.2011 року (а. с. 6 6 зворотна сторона) не вбачається ні вид платіжної картки, ні кредитний ліміт. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України відповідач не спростував того, що він не підписував вказану анкету-заяву. У вказаній анкеті-заяві вказано, що позичальник надав свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 , будучи сповіщеним належним чином про розгляд справи (а. с. 51, 52а), у суді першої інстанції заперечував ознайомлення та підписання ним доданих Банком до позову Умов та правил надання банківських послуг. Не надані такі заперечення і апеляційному суду.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі порушення держателем картки умов договору або у випадку виникнення овердрафту Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній Банком частці

У відповідності з наданим Банком розрахунком відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість, станом на 14.05.2018 року загальна заборгованість становить 68 136,18 грн., з них: - сума заборгованості по кредиту 2 644,76 грн.; - сума заборгованості по процентам за користування кредитом 58 393,35 грн.; - сума заборгованості за пенею та комісією 3 377,30 грн.; - сума штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та сума штрафу (процентна ставка) 3 220,77 грн. (а. с. 4 5).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції відповідач не спростовував посилань Банку на його ознайомлення та підписання Умов та правил надання банківських послуг. Тому, суд першої інстанції помилково застосував правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у вказаній справі відповідач оспорював ознайомлення та підписання доданих Банком до позову Умов та правил надання банківських послуг.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи з вищевказаного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 644,76 грн..

Щодо позовних вимог Банку про стягнення процентів, доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлено, що відповідачем не спростовані доводи Банку про ознайомлення та підписання ним Умов та правил надання банківських послуг (ст. ст. 13, 81 ЦПК України).

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, ознайомлення та підписання яких відповідачем не заперечувалося, передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до Анкети-заяви (а. с. 6 6 зворотна сторона) платіжну картку ОСОБА_1 отримав 19.09.2011 року.

Надану Банком до апеляційної скарги довідку про перевипуск картки та строк дії останньої картки до 11/17 (а. с. 86) апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відсутні докази об`єктивної неможливості надання вказаного доказу суду першої інстанції (ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України).

Враховуючи вищевказане, виходячи з відсутності в матеріалах справи на час її розгляду судом першої інстанції відомостей про перевипуск картки, колегія суддів приходить до висновку, що договір діяв до 19.09.2013 року. Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 4 5) відомості щодо заборгованості по процентам за користування кредитом починаються з 15.01.2014 року. Таким чином, наявність заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 19.09.2013 року Банком не доведено. В задоволенні вказаних позовних вимог Банку необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за пенею і комісією, доводів апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, колегія судів приймає до уваги, що апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії. Як вказувалося вище заочне рішення суду першої інстанції оскаржено тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки.

По-друге, відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості станом на 19.03.2013 року заборгованість за пенею та комісією взагалі відсутня. З наявних у справі, наданих Банком доказів неможливо встановити як само формувалась заборгованість за комісією, за які послуги нараховувалася комісія. Тому, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення комісії є недоведеними, а отже позовні вимоги Банку у цій частині задоволенню не підлягають.

Не доведеними є і позовні вимоги про стягнення пені, оскільки відповідно до наданого Банком розрахунку станом на 19.03.2013 року заборгованість за пенею відсутня.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Банку є частково обґрунтованими тільки в частині зміни обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пенею та комісією. В іншій частині доводи апеляційної скарги є недоведеними, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та комісії не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні вказаних позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за процентами, пенею та комісією за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасинка справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником - Криловою Оленою Леонідівною, задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 березня 2020 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, пенею та комісією.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе