Номер провадження: 22-ц/813/5764/20
Номер справи місцевого суду: 493/871/19
Головуючий у першій інстанції Мясківська І.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 493/871/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5764/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,
- відповідачі 1) житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 , 2) Військова частина НОМЕР_1 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси, про скасування рішення житлової комісії, за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та за апеляційною скаргою житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Мясківської І.М. о 15 годині 38 хвилині 16 січня 2020 року, повний текст рішення складено 21 січня 2020 року,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2019 року у формі протоколу № 76 від 15.01.2019 року в частині виключення підполковника запасу ОСОБА_1 , з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; 2) визнати незаконним та скасувати наказ № 36 від 29.01.2019 року, який виданий тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 в частині виключення підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; 3) поновити підполковника запасу ОСОБА_1 на обліку військової частини НОМЕР_1 , як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що всупереч статей 37, 40 ЖК України та положень статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де вказано, що військовослужбовці, які залишили службу у зв`язку із виходом на пенсію не виключаються з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не позбавляються права перебувати на обліку та отримувати житло, 15.01.2019 року на засіданні житлової комісії було прийнято протокольне рішення № 76 про виключення його з обліку осіб потребуючих поліпшення житлових умов.
29.01.2019 року наказом № 36 по ВЧ НОМЕР_1 постановлено наступне голові житлової комісії військової частини НОМЕР_1 виключити військовослужбовців з обліку осіб потребуючих поліпшення житлових умов, які не мають підстав для перебування на квартирному обліку у військовій частині, а саме підполковника запасу ОСОБА_1 , відповідно до п. 9 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Також позивач звертає увагу на приписи ст. 37 ЖК України, в якій передбачено, що нарівні з працівниками, службовцями на облік беруться громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку із виходом на пенсію (Т. 1, а. с. 1 4 зворотна сторона).
У судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, за викладених у позовній заяві підстав.
Представник військової частини НОМЕР_1 Петрик О.М. у судовому засіданні суду прешої інстанції заперечував проти позову. Просив відмовити у задоволенні позову (Т. 1, а. с. 132 134).
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2020 року вищенаведений позов задоволено.
Визнано незаконним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2019 року у формі протоколу № 76 від 15.01.2019 року в частині виключення підполковника запасу ОСОБА_1 , з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Визнано незаконним та скасовано наказ № 36 від 29.01.2019 року, який виданий тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 в частині виключення підполковника запасу ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Поновлено підполковника запасу ОСОБА_1 на обліку військової частини НОМЕР_1 , як особу, яка потребує поліпшення житлових умов.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановивши, що при зарахуванні ОСОБА_1 у чергу на отримання житла у 1997 році та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було. Під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним або службовим житлом не забезпечувався. Вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила 25 років. На момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов. Визначені законом підстави для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали. Суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, вважав, що позивач разом з родиною підлягає поновленню на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку. Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову (Т. 1, а. с. 137 - 142).
В апеляційних скаргах Військова частина НОМЕР_1 та житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 просять скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
В апеляційній скарзі житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 вказує на те, що вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено та обґрунтовано викладені в позовній заяві обставини, а саме, як на думку представника житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 перебував на обліку осіб для поліпшення житлових умов за період з 1997 року по 25.08.2009 рік. Зазначає про те, що позивач перебував на обліку осіб для поліпшення житлових умов з 26.08.2009 року.
Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 є відображенням доводів апеляційної скарги житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 . Просить відмовити у її задоволенні. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Зазначає, що він був поставлений на облік в 1997 році, про що достовірно відомо апелянту, бо облікова справа перебуває у апелянта. Вказує на те, що проти твердження позивача, що саме з 1997 року ОСОБА_1 перебуває на обліку, відповідач під час розгляду справи в суді не заперечував.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти відзиву на апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на те, що ОСОБА_1 в 1997 році міг бути зарахований на квартирний облік лише за відповідним чином оформленим рішення житлової комісії, а не власноруч написаного рапорту. ОСОБА_1 в своєму відзиві на апеляційну скаргу не наводить належних доказів того, що він був зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов в 1997 році. Підтвердженням того, що ОСОБА_1 з сім`єю зарахований на облік осіб які потребують поліпшення житлових умов з 26.08.2009 року являється протокол засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №47 від 08.09.2015 (далі - Протокол №47). ОСОБА_1 в пункті 3 відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що перебував на обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов з 1997 та в подальшому лише змінював вид черги. Як вже було зазначено, таке твердження позивача не знаходить фактичного підтвердження матеріалами справи і прямо суперечить змісту Протоколу №47.
У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Конюхов Д.В. підтримує апеляційні скарги. Просить їх задовольнити. Рішення суду першої інстанції просить скасувати. Вказує на те, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби він не мав права бути залишений на квартирному обліку, оскільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. На квартирному обліку залишаються лише ті громадяни, які звільнилися з військової служби у запас або відставку за віком, за станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Між тим, від Військової частини НОМЕР_1 до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення, призначеного на 19.11.2020 року, розгляду справи.
Вказане клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про відкладення розгляду справи та розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву та письмових пояснень на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу») та процесуального (ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційних скарг не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ з червня 1993 року.
У 1997 році позивач був поставлений на облік для поліпшення житлових умов.
Згідно з витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 47 від 08.09.2015 року ОСОБА_1 було залишено в списках військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 загальної черги, які потребують поліпшення житлових умов з 26.08.2009 року та включено до списків військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , які мають право на першочергове одержання житлових приміщень у відповідності до вимог пункту 4.2 наказу МОУ від 30.11.2011 року № 737 складом сім`ї чотири особи з 08.09.2015 року (Т. 1, а. с. 48).
Наказом № 330 Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генералом-полковником Попком С. 31.07.2018 року підполковника ОСОБА_1 - військового комісара Кодимського районного військового комісаріату Одеської області оперативного командування «Південь», відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (Т. 1, а. с. 12).
Як вбачається зі змісту копії витягу із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 147 від 20.08.2018 року, ОСОБА_1 з 20.08.2018 року виключено із списків особового складу обласного військового комісаріату та з усіх видів забезпечення (Т. 1, а. с. 47).
Відповідно до протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 76 від 15.01.2019 року ОСОБА_1 , відповідно до п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з складом сім`ї три особи з ним, виключено з обліку осіб потребуючих поліпшення житлових умов, оскільки не має підстав для перебування на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 9, 49).
Вказане в протоколі було продубльовано в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 29.01.2019 року (Т. 1, а. с. 10 - 11).
Між сторонам виникли правовідносини щодо знаходження та поновлення на квартирному обліку.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01 січня 2005 року, стаття 12 вказаного Закону викладена в новій редакції.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Позивач ОСОБА_1 поставлений на облік для поліпшення житлових умов з 23.09.1997 року, що підтверджується довідкою підписаною Начальником Котовського КЕЧ району полковником ОСОБА_2 та Командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 239).
Матеріалами справи відомості вказаної довідки не спростовано.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на наявність в матеріалах справи рапорту від 22.09.1997 року, в якому позивач просив включити його в списки щодо черговості отримання позивачем квартири, як особою, яка потребує поліпшення житлових умов (Т. 1, а. с. 109).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За загальним правилом, закріпленим ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційних скарг, відповіді на відзив на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_1 не перебував на обліку осіб для поліпшення житлових умов за період з 1997 року по 25.08.2009 рік.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1.4 наведеної Інструкції військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 01 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.
При зарахуванні позивача у 1997 році на квартирну чергу діяв Наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», який втратив чинність 10 листопада 2006 року, яким, було встановлено порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил України.
Пунктом 13 даного Положення визначено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та квартирно-експлуатаційних частинах району до отримання житла, за винятком: поліпшення житлових умов, переміщення до нового місця служби, засудження до позбавлення волі на термін понад 6 місяців та наданні відомостей, які не відповідають дійсності.
Позивач проходив військову службу і потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених пунктом 13 наведеного Положення щодо позивача не встановлено.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.
Згідно ж з пунктом 2.18 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що зарахування позивача на облік мало місце в 1997 році, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила понад 20 років, постійним або службовим житлом він не забезпечувався, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Встановивши, що при зарахуванні позивача у чергу на отримання житла у 1997 році та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було, під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним або службовим житлом не забезпечувався, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила 25 років, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач разом з родиною підлягає поновленню на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку.
Вказана правова позиція є відображенням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 639/302/18-ц.
Частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, доводи письмових пояснень на апеляційну скаргує безпідставними.
Доводи апеляційних скарг також є безпідставними, а тому вищевказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг у суду апеляційної інстанції відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 та апеляційну скаргу житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 16 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе