Справа №333/4565/20
Провадження №2/333/2378/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Христової Н.К.,

представника відповідача адвоката Власової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.04.2015 року у розмірі 102693,26 гривень та судові витрати у розмірі 2102 гривні, посилаючись на те, що ОСОБА_2 звернулась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 40000 грн. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідач підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Т «ПРИВАТБАНК». Із виписки про рахунки та розрахунки заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених.

Ухвалою від 01.09.2020 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

12.10.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 відповідно до якого остання заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 28.04.2015 року відповідач звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному вкладі. Під час оформлення договору з банком підписала анкету-заяву від 28.04.2015 року в якій зазначались її персональні дані. Договір було оформлено, а депозитний вклад було розміщено строком на 12 місяців. У квітні 2016 року грошові кошти були зняті ОСОБА_1 01.03.2017 року відповідач знов звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою розміщення власних грошових коштів на депозитному вкладі, у зв`язку з чим, було укладено Договір №SAMDNWFD101 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців. Будь-яких інших договорів з ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідач не укладала, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 28.04.2015 року у розмірі 102693,26 грн. вважає необгрунтованими. Так, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної сторонами 28.04.2015 року, на яку посилається банк, обґрунтовуючи позовні вимоги про наявність кредитної заборгованості, взагалі відсутній розмір кредитного ліміту, який начебто видавався. Відповідач, в свою чергу зазначає, що не отримувала суми кредитного ліміту вказані у довідці та відповідно у позові. Крім того, до позовної заяви не додані будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачу була видана кредитна картка з відповідним кредитним лімітом. Банком до позовної заяви була надана лише Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на Позивача, де зазначаються суми кредитного ліміту та їх зміна. Вказана довідка підписана лише представником банку, проте не містить підпису відповідача.

На підтвердження укладення договору кредиту позивач надав анкету- заяву від 28.04.2015 року, в якій не зазначена сума, яка надавалась у кредит та надав розрахунок заборгованості, який складений банком, а на підтвердження отримання кредиту та нарахування процентів надав лише роздруківку з сайту Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку. Крім того, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків та будь-яких інших штрафних санкцій.

Таким чином, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку начебто отримав в борг Відповідач), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та простроченими процентами за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині нарахування процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, Позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 28.04.2015 р., також, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Отже, твердження Позивача, про те, що анкетою-заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення необгрунтовані, є хибними та спростовуються тим, що Позивач жодних доказів на підтвердження того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів Відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Також, жодними доказами не підтверджено те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, відповідно саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Таким чином, твердження Позивача про те, що сторони дійшли згоди щодо нарахування та сплати процентів спростовуються вищенаведеним.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, ще й тому, що цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Вищезазначене підтверджується висновком викладеним Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16ис15.

Таким чином, вважає, що в будь-якому разі, до правовідносин, які виникли між Позивачем та Відповідачем неможливо застосувати ч. 1ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

02.10.2020 року та 27.10.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача ОСОБА_3 відповідно до якої банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорту відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта з картою. До матеріалів позовної заяви долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3,5% (42% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.. з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Випискою по рахунку підтверджується активне користування кредитною карткою: розрахування в торгівельній мережі, зняття готівки в банкоматах, поповнення кредитного рахунку, операції щодо автоматичного списання коштів з інших рахунків відповідача. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування.

В судове засідання представник банку не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, його інтереси представляла адвокат Власова І.Ю., яка позов не визнала, пояснила, що ОСОБА_1 в 2015 році та 01.03.2017 році в АТ «КБ «Приватбанк» укладала депозитний договір, тому вона подавала копії свого паспорту та підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Проте, ця анкета-заява не містить ніяких відомостей про те, що ОСОБА_1 надаються певні кредитні картки або ж умови кредиту. ОСОБА_1 видавались декілька карток, на одну з них, наприклад, перераховувались відсотки по депозиту, саме цією карткою вона і користувалась. Самі Умови та Правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , не відомо, з якими саме умовами її ознайомили на час підписання. Позивач необґрунтовано пред`явив позов до ОСОБА_1 , не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 була видана кредитна картка з певними умовами. За таких обставин, вважає, що позов задоволенню не підлягає, бо позивачем не доведено, що відповідачу надавався кредитний ліміт саме в такій сумі, як зазначено в позові, що узгоджується з рішенням Верховного суду по справі №173/1384/18 від 30.09.2020 року .

Дослідивши письмові матеріали, заслухавши представника відповідача, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк. При цьому, позивачем надана копія цієї заяви, з якої не можливо встановити дату підписання цієї анкети-заяви.

Долучені АТ «КБ «Приватбанк» до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 № НОМЕР_1 старт карткового рахунку відбувся 03.08.2017 р. з кредитним лімітом 40000 грн., в цей же день кредитний ліміт був зменшений до 5000 грн. 05.09.2017 року кредитний ліміт збільшений 05.09.2017 р. до 40000 грн. (а.с.10).

Картка № НОМЕР_1 відкрита 03.08.2017 р., термін дії 04.2021 р. (а.с.9)

Позивачем долучена до відповіді на відзив фотографія ОСОБА_4 , яка тримає в руках банківську карту, проте якість фотографії не дозволяє суду встановити номер картки.

01.03.2017 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений договір №SAMDNWFD101 розміщення грошових коштів на депозитному вкладі (а.с.88). Згідно п. 3 вказаного договору нараховані відсотки по вкладу перераховуються на карту/рахунок № НОМЕР_2 .

Позивачем наданий розрахунок заборгованості за договором без номеру від 28.04.2015 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 , в якому зазначено які банківські операції проводились за період з 03.08.2017 по 14.06.2020 р. та станом на 14.06.2020 року мається заборгованість по простроченим відсоткам в сумі 4432,89 грн.; заборгованість по тілу кредиту в сумі 71899,56 грн., ця ж сума є простроченим тілом кредиту; заборгованість за простроченими відсотками в сумі 705,16 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України в сумі 30088,54 грн. всього загальна заборгованість визначена в сумі 102693 грн. 26 коп.

Проте, судом з цього розрахунку встановлено, що протягом 03.08.2017 р. - 14.06.2020 р.р. витрати клієнтом ОСОБА_1 кредитних коштів (третій стовбець) проведені на загальну суму 45646,15 грн., тобто в сумі значно менше, ніж заявленої позивачем, як прострочене тіло кредиту (в позові та розрахунку вказано 71899,56 грн.), але в сумі, що перевищує встановлений кредитний ліміт по кредитній картці № НОМЕР_1 в розмірі 40000 грн. (а.с. 10).

В той же час, сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості, складає 35047 грн. 35 коп. (31 стовбець розрахунку а.с.7-8). Отже, різниця між витратами та погашенням складає 10598,80 грн., що не відповідає заявленої до стягнення суми простроченого тіла кредиту 71899,56 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті заяві позичальника підписаної ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором від 28.04.2015 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надана банком довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» також відповідачем не підписана.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитними коштами не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу у анкеті-заяві.

У заяві-анкеті ОСОБА_1 , на яку посилається банк, обґрунтовуючи наявність кредитних зобов`язань відповідача, відсутній розмір кредитного ліміту, виданий останньому.

На підтвердження укладення договору кредиту позивач надав заяву-анкету, в якій не зазначена сума, яка надавалась у кредит, надав розрахунок заборгованості, який складений банком, та на підтвердження отримання кредиту посилався на зазначені Умови.

Відповідач отримання ним суми кредитного ліміту, обумовленої у позові, заперечує.

В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази того, що відповідач ОСОБА_1 отримала банківську картку № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом на суму 71899,56 грн. Не надано доказів того, що ця картка носить назву «Універсальна» та до неї застосовуються тарифи обслуговування картки «Універсальна».

Суд звертає увагу на те, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру, від 28.04.2015 року, проте, жодних доказів того, що був укладений такий договір суду не надає. До матеріалів справи долучені копії паспорту відповідачки ОСОБА_1 з відміткою про посвідчення копії 02.03.2017 р. та довідка, в якій вказано, що банківська картка № НОМЕР_1 активована 03.08.2017 р.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитної картки № НОМЕР_1 із кредитним лімітом у розмірі обумовленому у позові, що є його процесуальним обов`язком, то відсутні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку тіло кредиту у розмірі 71899,56 грн.

Оскільки вимога про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України є похідною від основної вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то вона задоволенню не підлягає з підстав, зазначених вище.

Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 256, 266, 526, 1048, 1054, 1282 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 4,12,13,76,81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 27.11.2020 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська