Номер провадження: 22-ц/813/3788/20
Номер справи місцевого суду: 522/6374/19
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

переглянувши справу №522/6374/19 за позовом Одеського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18 листопада 2019 року у складі судді Варгаракі С.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач Одеський національний медичний університет, звернувшись 15 квітня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 7 липня 2009 року ОСОБА_1 вступила до університету на спеціальність «лікувальна справа», підписала Угоду №254 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2015 року ОСОБА_1 закінчила університет та була направлена комісією по розподілу відповідно до направлення для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування за державним замовленням до Амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Виноградівка Арцизького центру первинної медико-санітарної допомоги Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації в якості лікаря загальної практики сімейного лікаря. До проходження інтернатури та подальшого відпрацювання встановленого законодавством трирічного терміну відповідач мала приступити з 1 серпня 2015 року. Відповідно до листа директора комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької районної ради Одеської області» від 7 серпня 2018 року №01-10/212, ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» (наказ №30 від 3 серпня 2015 року), звільнена з посади лікаря-інтерна у зв`язку з закінченням інтернатури за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» 31 липня 2017 року відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін (наказ №17 від 28 липня 2017 року), після закінчення інтернатури ОСОБА_1 відмовилась відпрацьовувати 3 роки, з 1 серпня 2017 року ОСОБА_1 в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької районної ради Одеської області» не працює. ОСОБА_1 навчалася за державним замовленням. Відповідно до розрахунків економічного відділу Одеського національного медичного університету за весь період з 1 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року сума витрат на навчання ОСОБА_1 (без урахування стипендіального фонду) складає 65164,00 гривен Згідно з розрахунками Одеського національного медичного університету за період навчання з 2009 року по 2015 рік відповідачу ОСОБА_1 була виплачена стипендія в розмірі 14697,57 гривен. Позивач Одеський національний медичний університет просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в інтересах Державного бюджету України витрати на навчання за період з 2009 по 2015 рік в розмірі 65164,00 гривен, суму виплаченої стипендії за період 2009 по 2015 рік у розмірі 14697,57 гривен та стягнути на свою користь судові витрати в сумі 1921,00 гривен (а.с.1-4).

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 25 липня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.37).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, зазначивши, що Угода №254 від 7 липня 2009 року від імені навчального закладу укладалась ректором ОСОБА_3 , але не містить його підпису, замість цього проставлений штамп «Узгоджено» із зазначенням посади «Перший проректор», підпис невстановленої особи без його розшифрування, дата. Тому, Угода №254 від 7 липня 2009 року як така, що не підписана уповноваженою особою установи, не є чинною за правилами частини 2 статті 207 ЦК України. Вона ОСОБА_1 вступила до університету за направленням Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації та направлялася на роботу в сільську місцевість за призначенням цього ж органу. Пунктом 2.2.5 Угоди №254 від 7 липня 2009 року передбачено обов`язок студента, що вступив до Університету за направленням УОЗ, після закінчення навчального закладу відпрацювати в сільській місцевості за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. Вказаний пункт не містить обов`язку студента відшкодовувати будь-які витрати на навчання будь-якій особі. Крім того, університет закінчила у 2015 році, що підтверджено дипломом спеціаліста, тому станом на 2019 рік сплив трирічний строк позовної давності, в межах якого позивач мав звернутися до суду, з огляду на що просить застосувати позовну давність до вимог університету про стягнення витрат на навчання та стипендії в загальному розмірі 79861,57 гривен. Надані позивачем розрахунки витрат на навчання за державним замовленням не відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому не можуть вважатися доказом. Позивач просить стягнути витрати на навчання на свою користь в інтересах Державного бюджету України, але видатки на освіту щороку закладалися у закони про державний бюджет на відповідні роки, з огляду на що навчальний заклад щороку отримував кошти, в тому числі й за навчання ОСОБА_1 , тому стягнення з неї коштів на користь університету є подвійною сплатою за навчання однієї особи (від держави щороку та від студента) (а.с.74).

Одеським національним медичним університетом надано відповідь на відзив, де спростовано доводи ОСОБА_1 (а.с.79-82).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 18 листопада 2019 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України витрати на навчання за період з 2009 по 2015 рік в розмірі 65164,00 гривен, суму виплаченої стипендії за період з 2009 по 2015 рік в розмірі 14697,57 гривен; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського національного медичного університету витрати на сплату судового збору в сумі 1921,00 гривен (а.с.101-104).

Висновок суду мотивовано тим, що відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Одеському національному медичному університеті, за місцем направлення після закінчення інтернатури відмовилась відпрацьовувати три роки. Отже, відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та типові угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 7 липня 2009 року №254 в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки відповідно до направлення на роботу, тобто вона порушила добровільно взяті на себе цивільно-правові зобов`язання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.106-107).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у не застосуванні судом до Угоди №254 від 7 липня 2009 року положень частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України щодо дотримання сторонами обов`язкової письмової форми правочину та моменту, з якого письмовий правочин є вчиненим. Оскільки ОСОБА_1 вступала до навчального закладу на підставі направлення Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації, то застосуванню підлягав пункт 2.2.5 Угоди №254 від 7 липня 2009 року, яким передбачений обов`язок студента, що вступив до університету за направленням УОЗ, після закінчення навчального закладу відпрацювати в сільській місцевості за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років, при цьому вказаним пунктом не передбачений обов`язок студента відшкодовувати будь-які витрати на навчання будь-якій особі. Суд не навів в оскаржуваному рішенні підстав, з яких ним були відхилені доводи відповідача. Крім того, позов пред`явлено із пропущенням позовної давності, про застосування позовної давності заявлено у відзиві на позов, проте позивач не заявляв про поновлення пропущеного строку, у рішенні суду доводи щодо строку позовної давності не оцінені, рівно як і доводи щодо недоведеності розрахунку витрат та джерел фінансування освіти за рахунок відповідних бюджетів. ОСОБА_1 вступала до університету за направленням Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації, тому фінансування її навчання повинно було здійснюватися за рахунок бюджету цієї установи, з огляду на що стягнення коштів до Державного бюджету України взагалі є неможливим.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Одеський національний медичний університет заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до акту Державної аудиторської служби України №04-21/12 від 23 липня 2018 року Одеським національним медичним університетом зі студентами укладено угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою освітою, відповідно до яких студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідному державному або місцевому бюджету вартість навчання у встановленому порядку. Одеський національний медичний університет дізнався про порушення студентом умов Угоди лише з моменту підписання Акту ревізії. Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила. Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (попередня назва Управління охорони здоров`я) є підзвітним і підконтрольним Міністерству охорони здоров`я України (відповідно до Положення про Департамент охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 6 лютого 2017 року №77/А-2117). Позивачем приведено посилання на судову практику Верховного Суду, де у повному обсязі досліджено застосування відповідних норм права, якими університет обґрунтовує заявлені до відповідача позовні вимоги (а.с.137-139).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

При вступі у 2009 році до Одеського державного медичного університету ОСОБА_1 мала Направлення Управління охорони здоров`я та медицини катастроф Одеської обласної державної адміністрації на навчання по спеціальності «лікувальна справа», після закінчення навчального закладу ОСОБА_1 мала бути направлена для роботи по спеціальності в один із лікувально-профілактичних закладів, розташованих в сільській місцевості Арцизького району Одеської області (а.с.11).

7 липня 2009 року між Одеським державним медичним університетом в особі ректора та ОСОБА_1 укладено Угоду №254, за умовами якої університет прийняв на себе обов`язки стосовно забезпечення навчання студента в університеті зі спеціальності «лікувальна справа» з метою отримання їм вищої освіти у відповідності з навчальними планами і загальними вимогами, що висуваються щодо підготовки лікарських кадрів за рахунок державного бюджету України; вся плата за цією Угодою проводиться Міністерством охорони здоров`я України за рахунок бюджетних коштів відповідно до діючих нормативних актів (а.с.8-9).

Відповідно до наказу управління охорони здоров`я облдержадміністрації від 1 липня 2015 року №130-К випускниця медичного факультету Одеського національного медичного університету 2015 року ОСОБА_1 направлена комісією по розподілу молодих спеціалістів на роботу в АЗПСМ с. Виноградівка КУ «Арцизький центр первинної медико-санітарної допомоги» на посаду лікаря загальної практики сімейного лікаря з 2 серпня 2015 року, призначена на посаду лікаря-інтерна КУ «Арцизький центр первинної медико-санітарної допомоги» для проходження 2 річної спеціалізації (1-й рік 5 міс., 2-й рік 7 міс.) за спеціальністю загальна практика сімейна медицина (а.с.10, 13-14).

За наданою 7 серпня 2018 року на запит Одеського національного медичного університету інформацією КНП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги Арцизької районної ради Одеської області», ОСОБА_1 прийнята на посаду лікаря-інтерна для проходження інтернатури за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» (наказ №30 від 03 серпня 2015 року), звільнена з посади лікаря-інтерна у зв`язку з закінченням інтернатури за спеціальністю «Загальна практика сімейна медицина» 31 липня 2017 року відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін (наказ №17 від 28 липня 2017 року); після закінчення інтернатури ОСОБА_1 відмовилась відпрацьовувати 3 роки; з 1 серпня 2017 року і по теперішній час ОСОБА_1 в КНП «ЦПМСД Арцизької районної ради Одеської області» не працює (а.с.18).

Згідно Акту від 23 липня 2018 року №04-21/12 ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 1 травня 2015 року по 1 червня 2018 року, складеного Державною аудиторською службою України, на виконання вимог пункту 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 (далі Порядок №992) та пункту 5 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367 (далі Порядок №367), Університетом після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладаються з ними угоди про підготовку фахівців із вищою освітою. Відповідно до вимог пункту 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пункту 8. 14 Порядку №992, пункту 6, 21 Порядку №367 особи, які навчалися за державним замовленням зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а у разі не відпрацювання відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання. Під час ревізії шляхом співставлення списків відрахованих студентів та документів, що підтверджують працевлаштування, встановлено факти неприбуття випускників, які навчалися за державним замовленням до інтернатури, до місця розподілу за державним замовленням, звільнення за невиконання навчальних планів, а саме, зокрема встановлено факт не прибуття до роботи у 2015 році ОСОБА_1 . Університетом в особі ректора з вказаними студентами укладено угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою освітою; відповідно до вказаних угод студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідному державному або місцевому бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с.19-24).

Витрати на навчання за державним замовленням (без урахування стипендіального фонду) ОСОБА_1 , лікувальна справа за період з 1 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року склали в загальній сумі 65164,00 гривен (а.с.25).

Згідно Розрахункової відомості за період з 1 вересня 2009 року по 30 червня 2015 року ОСОБА_1 отримано стипендії, премій, індексацій в загальній сумі 14697,57 гривен (а.с.26).

Згідно частини 1 статті 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Згідно частини 3 статті 71 Закону України «Про вищу освіту» розміри бюджетних призначень на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково-педагогічних кадрів встановлюються у Державному бюджету України на відповідний рік.

Формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців врегульовано Законом України «Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів», Порядком формування державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2013 року №306, Методикою розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта», затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року №346.

Згідно абзацу 1 пункту 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року №77/96 (далі Указ) особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

На момент укладення Угоди №254 Закон України «Про освіту» від 23 травня 1991 року в частині працевлаштування випускників діяв в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР «Про освіту» від 23 березня 1996 року, частина 2 статті 52 якого встановлювала, що випускники вищих закладів освіти, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (далі Постанова №992), яка прийнята відповідно до статті 52 Закону України «Про освіту» у редакції від 23 березня 1996 року, випускники вищих навчальних закладів, яким присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою різних освітньо-кваліфікаційних рівнів і які працевлаштовані на підставі направлення на роботу, вважаються молодими фахівцями протягом трьох років з моменту укладення ними трудового договору із замовником.

Відповідно до Постанови №992 Міністерством охорони здоров`я України видано Наказ №367 від 25 грудня 1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» (далі Наказ №367), пунктом 2 якого встановлено державним вищим медичним (фармацевтичним) закладам освіти України, забезпечити обов`язкове виконання цього Порядку.

Згідно пункту 8 Наказу №367 працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів совіти Ш-ІУ рівнів акредитації проводиться вищим закладом освіти персонально кожного за набутою ними спеціальністю, укладеними угодами та планом працевлаштування випускників Міністерства охорони здоров`я України.

Згідно з пунктом 21 Наказу №367 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пункті 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Постанова №992 втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року №376, однак, станом на даний час діє Наказ №367, який встановлює обов`язок випускника прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу або відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на навчання, недоведеність розрахунків витрат не приймаються.

Угода №254 від 7 липня 2009 року, укладена між Одеським державним медичним університетом та ОСОБА_1 про навчання за кошти державного бюджету України з метою отримання вищої освіти оскаржена не була. ОСОБА_1 обумовлену Угодою освіту отримала.

Доводи апеляційної скарги щодо не відповідності Угоди №254 від 7 липня 2009 року вимогам частини 2 статті 207, пункту 2 частини 1 статті 208 ЦК України не приймаються.

Відповідно до положень частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно пункту 4.1 Угоди №254 від 7 липня 2009 року, укладеної між Одеським державним медичним університетом та ОСОБА_1 , угода вступає в силу після підписання її сторонами та діє до закінчення 3-х річного терміну відпрацювання за направленням Міністерства охорони здоров`я, що підтверджується довідкою державного медичного закладу, зазначеного у направленні.

У червні 2015 року ОСОБА_1 закінчила університет та була направлена комісією по розподілу відповідно до направлення для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до Амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Виноградівка Арцизького центру первинної медико-санітарної допомоги Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації у якості лікаря загальної практики сімейного лікаря.

Не завершення відпрацювання трирічного терміну встановлено Актом Державної аудиторської служби України у квітні 2018 року.

Факт відмови ОСОБА_1 відпрацювати три роки після закінчення інтернатури підтверджено у серпні 2018 року на запит університету відповіддю КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Арцизької районної ради Одеської області».

ОСОБА_1 не надано доказів того, що вона доводила до відома університет про свою відмову після закінчення інтернатури відпрацювати три роки за направленням.

Отже, Угодою №254 від 7 липня 2009 року встановлений трирічний термін відпрацювання, зі спливом якого пов`язується обчислення позовної давності; крім того, про не прибуття за місцем направлення для відпрацювання після закінчення інтернатури університету стало відомо у 2018 році. За таких обставин, у сенсі положень частини 5 статті 261 ЦК України звернення Одеського національного медичного університету до суду з позовом 15 квітня 2019 року є зверненням до суду з дотриманням строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не приймаються.

Вимоги Одеського національного медичного університету узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, сформованою у постанові від 23 січня 2018 року у справі №607/9099/15-ц, постанові від 15 травня 2019 року у справі №598/760/17, постанові від 30 січня 2019 року у справі №607/3682/17, постанові від 19 вересня 2018 року у справі №607/3690/17 тощо.

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові відсутні.

Відповідно до положень частин 4,5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Учасники справи в судове засідання 5 листопада 2020 року завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; заяв про відкладення розгляду справи не подали; справа в провадженні суду з січня 2020 року; учасники справи мали достатньо процесуального часу для надання суду письмового обґрунтування власних позицій. З огляду на те, що оголошені в країні карантинні заходи не мають прогнозованості у своєму продовженні надалі, в справі наявні матеріали для прийняття рішення, справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 18 листопада 2019 року в справі за позовом Одеської національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова