Справа № 712/7446/20
Провадження №2/712/1974/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2020 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Макаренко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою. Посилаючись на те, що позивач є власником 77/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Власником іншої частини -23/100 є відповідач ОСОБА_4 .

Згідно зі ст.30 Земельного кодексу України в редакції на час виникнення права власності на домоволодіння при переході права власності на будівлю, та споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу право власності або користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення.

У 1987 році Соснівським райвиконкомом м. Черкаси була проведена інвентаризація житлових будинків, які перебували на балансі, та виявлено, що на велику кількість будинків, які знаходяться в експлуатації, відсутня документація.

Рішенням від 15.07.1987 року № 349 «О признании собственности на домовладения за ЖЭО района» виконком Соснівської районної Ради народних депутатів вирішив визнати за ЖЕО району право власності на домоволодіння згідно списку, в якому також зазначено домоволодіння «Подхоз-1», та надано доручення ЧОБТІ виготовити відсутню документацію на ці будинки.

На виконання вищезазначеного рішення 16.04.1991 року ЧОБТІ був виготовлений схематичний план присадибної ділянки АДРЕСА_2 .

Відповідно до поетажного плану на будинок літ. А-1 по АДРЕСА_2 , виготовлений ЧОБТІ станом на 16.04.1991 року площа прибудинкової земельної ділянки склала 722 кв.м.

26.05.1992 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №171 були закріплені земельні ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_3 ) громадянам ОСОБА_1 400 кв.м., ОСОБА_1 400 кв.м., які позивачі використовують і продовжують користуватися за своїм призначенням. Позивами замовлено у землевпорядній організації виготовлення необхідної документації.

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР ІІ-ЧР №001268, виданого Черкаською міською радою 08.05.2001року вказана земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно».

18.11.2014 року ПАТ «Черкаське хімволокно» надано нотаріальну згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки, площею 0, 12 га на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

26.02.2015 року Черкаська міська рада прийняла рішення про надання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 077 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку орієнтовною площею 0, 0167 га в оренду на п`ять років.

Позивачі є платниками податку за прибудинкову земельну ділянку загальною площею 0,0937 га.

Таким чином, вищезазначене вказує на те, що позивачі є користувачами земельної ділянки під частиною домоволодінням, яке належить їм на праві власності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 скерували до суду клопотання, в якому просили розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представники відповідачки адвокат Топор І.О. та представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечували, вказуючи на те, що до компетенції суду не належить надавати земельну ділянку в користування чи визнавати за громадянами право користування нею. Згідно норм Земельного кодексу України це виключна компетенція органу місцевого самоврядування. Зазначили, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки земельна ділянка відповідно до акту на постійне користування знаходиться у користуванні ПАТ «Черкаське хіволокно». Для отримання у власність чи користування дану земельну ділянку необхідно, щоб Черкаська міська рада вилучила з користування ПАТ «Черкаське хімволокно» частину земельної ділянки. Потім змінила цільове призначення цієї земельної ділянки і закріпила її за домоволодінням АДРЕСА_1 . Після цього можливо отримати її в користування або у власність. Посилання позивачів на рішення виконкому Черкаської міської ради №171 від 26.05.1992 року, яким начебто ОСОБА_6 надано в користування земельні ділянки площею по 400 кв.м. ніяким чином не підтверджує позовних вимог. До того ж, згідно цього документа земельна ділянка по АДРЕСА_4 в тимчасове користування під городи надавалась не позивачам, а іншим особам, які не є учасниками справи. Земельна ділянка надавалась строком на один рік під город без права забудови. Вказаний строк не продовжувався, так як в рішення виконкому зміни не вносились і окремий договір користування не укладався. Сплата земельного податку не підтверджує право користування земельною ділянкою. Податок на землю сплачується навіть за земельну ділянку, якою користуються без відповідної правової підстави. Крім того, користувачі у яких не оформлено право на землю не є платниками земельного податку у розумінні податкового законодавства. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 13 ЦПК України ) установив наступне.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство у відповідності до статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення ч.2 ст.78 ЦПК України визначають, що обставинами справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що сторонам належить на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло б/н від 22.04.1998 року виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому набули право власності на 77/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Власником іншої частини -23/100 є відповідач ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 11.04.2009 року за №4-997.

Земельна ділянка під житловим будинком не приватизована.

Згідно до п. б та п. в статті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування.

Позивачі вказують на наявність підстав для визнання за ними права користування земельною ділянкою, під вказаним житловим будинком площею 0,0937 га. З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно до п. б та п. в статті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 88 Земельного кодексу України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Отже, з системного аналізу ст.ст. 12, 88, 116 ЗК України в поєднанні з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Як вбачається з матеріалів справи, корстувачем земельної ділянки згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЧР ІІ-ЧР №001268, виданого Черкаською міською радою 08.05.2001року є ПАТ «Черкаське хімволокно».

18.11.2014 року ПАТ «Черкаське хімволокно» надано нотаріальну згоду на вилучення із свого користування земельної ділянки, площею 0, 12 га на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач в судовому засіданні вказував на те, що рішенням Черкаської міської ради від 22.08.2018 року припинено право постійного користування ПАТ «Хімволокно» на земельну ділянку пл.4, 5006 га, проте в судовому засіданні таких доказів не здобуто, та даний факт беззаперечно не свідчить про наявність у позивачів права користування земельною ділянкою площею 0,0937 га по АДРЕСА_1 .

26.02.2015 року Черкаська міська рада прийняла рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 0770 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку орієнтовною площею 0, 0167 га в оренду на п`ять років.

Крім того, позивач посилається на рішення від 26.05.1992 року виконавчого комітету Черкаської міської ради №171, яким були закріплені земельні ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_3 ) громадянам ОСОБА_1 400 кв.м., ОСОБА_1 400 кв.м., які позивачі використовують і продовжують користуватися за своїм призначенням.

Суд критично ставиться до посилань позивача на вказані рішення №171 від 26.05.1992 року про закріплення земельної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_4 , та на рішення Черкаської міської ради №8-328 від 05.07.2005 року та №2-1048 від 26.02.2015 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою як на підставу набуття права користування земельною ділянкою.

Так, відповідно до п.1 рішення від 26.05.1992 року виконавчого комітету Черкаської міської ради №171 земельні ділянки за домоволодіннями були закріплені під городи на один рік без права забудови. В подальшому зазначений строк не продовжувався, зміни в рішення щодо строків землекористування не вносилися.

Щодо рішень про надання дозвілу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, воно лише підтверджує право позивачів на виготовлення такого проекту, який розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно до п.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, з аналізу наданих до суду документів вбачається, що набуття позивачами прав на земельну ділянку здійснюється в порядку ст.12, 116 Земельного кодексу України.

В подальшому відповідно до ст.88 ЗК України співвласниками житлового будинку може бути вирішено питання про встановлення порядку користування.

Сплата земельного податку не породжує права користування на земельну ділянку в розумінні ст.116, 118 Земельного кодексу України.

За таких обставин, суд позбавлений можливості захистити право позивачів в обраний ними спосіб, оскільки законодавством встановлена процедура набуття прав на земельні ділянки та дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування з цього приводу.

Відповідно до п.10, 11 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду може бути оскаржені до суду.

На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 259, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 356, 358 ЦК України, ст. 12, 88, 116, 152 Земельного кодексу України, п. 25 Постанови ПВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою - відмовити.

Учасники справи:

Позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_7 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення через Соснівський районний суд м. Черкаси.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 27.11.2020 р.

Головуючий: Т.Є. Троян