РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2020 рокуСправа №451/1212/19
Провадження № 2/451/318/20

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря Табен Л.В.

з участю позивача, представника позивача та відповідачів

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м.Радехові в залі суду цивільну справу №451/1212/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення часток колгоспного двору та визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

9 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення часток колгоспного двору та визнання права власності.

В позовній заяві зазначає, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку та господарських будівель, належало до типу колгоспного двору, головою якого був її батько, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та членами якого станом на 15 квітня 1991 року (момент припинення колгоспного двору) були семеро осіб, а саме: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - голова колгоспного двору; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - його дружина; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - його дочка; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - його син; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 - його дочка; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 - його син; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - його син. Вказані особи постійно проживали з батьком, до дня його смерті, за вказаною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_8 батько позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно з довідкою Вузлівської сільської ради №80 від 11.01.2017 року, на день смерті ОСОБА_6 (голова колгоспного двору), а саме 05.12.1993 року, за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р.вище перелічені особи є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки фактично вступили у володіння та користування спадковим майном. ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті позивач звернулась 23.01.2017 року, за оформленням свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори, однак у зв`язку із відсутністю зареєстрованих належним чином, правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки право власності на житловий будинок залишилось зареєстрованим за колгоспним двором, то через відсутність правовстановлюючого документа із визначенням часток власників нерухомого майна, вона не може в нотаріальному порядку оформити свої права на житловий будинок, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду із цим позовом. Враховуючи вказані обставини, просить Визначити за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), право спільної часткової власності в рівних частках по 1/5 на кожного, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), на домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А-1»,, сараїв літера «Б», «В», вбиральні літера «Г», колодязя «К», воріт №1, огорожі № 2, та яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-4 зворот).

Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засідання просили визнати за нею право власності на будинковолодіння, позовні вимоги в частині визначення часток не підтримують.

Відповідачі в підготовчому судовому засідання позовні вимоги визнали та просили постановити рішення про визнання за позивачем права власності на будиковолодіння.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Вислухавши позицію позивача та представника позивавача, врахувавши заяви відповідачів про визнання позову, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Суд встановив, що будинковолодіння АДРЕСА_2 належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю від 27 червня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів, (а.с.17).

Вказане також підтверджується довідкою КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації №499 від 10.02.2017 року, з якої вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_6 (а.с.18).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до останнього абзацу п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УPCP, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

За правилами ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мав рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Суд встановив, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_6 (голова колгоспного двору), ОСОБА_7 , (дружина голови двору), ОСОБА_4 (дочка голови двору), ОСОБА_5 (син голови двору), ОСОБА_1 (дочка голови двору), ОСОБА_3 (син голови двору), ОСОБА_2 , (син голови двору). Їх частки у колгоспному дворі були рівними, тобто кожному із них належало по 1/7 частині, як членам колишнього колгоспного двору.

Згідно з ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його з складу двору без утворення нового двору (вихід); про утворенні з одного двору двох і більше дворів; при зверненні стягнення по особистих зобов`язаннях членів двору.

Будь - яких рішень щодо виділу з колгоспного двору, поділу колгоспного двору суду не подано і таких не встановлено в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_8 у с. Бабичі Радехівського району помер батько Позивача ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_6 , виданим 06.06.1993 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.15).

Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вказане свідчить про те, що після смерті ОСОБА_6 , його 1/7 частки успадкували дружина ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідно їх частки збільшилися та стали по 1/6 частки кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_10 у с. Бабичі Радехівського району померла мати Позивача ОСОБА_7 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_7 , виданим 26.07.2016 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.14).

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Після її смерті, її частку успадкували ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідно їх частки збільшилися та стали по 1/5 частки кожного.

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 посвідченими заявами відмовились від належної їм частки в майні колгоспного двору по АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 .

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмови ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь ОСОБА_1 .

Узагальнюючи наведене, суд робить висновки про те, що позивачу, як співвласнику, належить 1/5 частина будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , інші члени колгоспного двору відмовилася від права власності на належні їм частки, а також визнали позов, тому за позивачем необхідно визнати в цілому право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,200,206, 258-259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності, на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літера «А-1», сараїв літера «Б», «В», вбиральні літера «Г», колодязя «К», воріт №1, огорожі № 2, та яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого в АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої в АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_8 , проживаючої в АДРЕСА_2 , судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 листопада 2020 року.