П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 367/6673/20

Номер провадження 22-ц/824/14264/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Оладько С. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської міської ради Київської області, Кавалер Дениса Олександровича , ОСОБА_4 про визнання права власності, за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, Кавалер Дениса Олександровича , ОСОБА_4 про визнання права власності.

Крім того, у жовтні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про забезпечення позову, у якій просив, до закінчення розгляду справи, накласти арешт на земельні ділянки з кадастровим номером :01:085:0230 та з кадастровим номером :01:085:0231, які розташовані в місті Ірпінь; до закінчення розгляду справи заборонити Кавалеру Денису Олександровичу , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам проводити вирубку дерев, підготовчі та будівельні роботи на земельних ділянках з кадастровим номером :01:085:0230 та з кадастровим номером :01:085:0231, які розташовані в місті Ірпінь; до закінчення розгляду справи заборонити Кавалеру Денису Олександровичу , ОСОБА_4 чи будь-яким іншим фізичним і юридичним особам знищувати майно, а саме: огорожу, будинок, сарай тощо, яке належить на праві власності ОСОБА_2 .

Вказана заява обґрунтована тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить скаржнику на праві власності.

Вказане домоволодіння розташовується на земельних ділянках з кадастровими номерами :01:085:0013 та :01:085:0087, технічну документацію із землеустрою на які було виготовлено у 2004 році КП «Ірпінське земельно-кадастрове бюро» та затверджено Ірпінською міською радою. Разом з тим, 26 квітня 2018 року Ірпінською міською радою було прийнято рішення № 3527-50-VII «Про надання дозволу гр.. Кавалеру Д. О. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ».

На думку скаржника, Ірпінська міська рада не мала права виділяти вищевказану земельну ділянку Кавалеру Д. О. , оскільки на вказаній земельній ділянці розміщене домоволодіння скаржника.

Скаржник зазначає, що 13 вересня 2018 року Ірпінською міською радою прийнято рішення № 4233-57-VII «Про затвердження гр. Кавалеру Д.О. проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд в АДРЕСА_1 » (кадастровий номер :01:085:0225 площею 0,0600 га), яка накладається на земельні ділянки ОСОБА_2 з кадастровими номерами :01:085:0013 та :01:085:0087, на яких розміщене домоволодіння.

В подальшому Кавалер Д. О. розділив земельну ділянку з кадастровим номером :01:085:0225 площею 0,0600 га на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:085:0230 площею 0,03 га та :01:085:0231 площею 0,03 га, яким було присвоєно нові адреси.

Скаржник зазначає, що після отримання у власність земельні ділянки, Кавалер Д. О. знищив частину огорожі, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

26 червня 2020 року між Кавалер Д. О. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:085:0230 площею 0,03 га в межах якої знаходиться погріб та вбиральня, що належать скаржнику на праві власності та які були знищені невідомими особами.

Таким чином, на думку скаржника, існують обставини, які свідчать про необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області (а.с. 61 - 64) у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, 24 жовтня 2020 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2020 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Кавалер Д. О. після отримання земельної ділянки площею 0,0600 га з кадастровим номером :01:085:0225, яка накладається на садибу скаржника, розділив її на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:085:0230 площею 0,03 га та :01:085:0231 площею 0,03 га, яким було присвоєно нові адреси. Пізніше, одна з вказаних ділянок була продана ОСОБА_4 .

Скаржник зазначає, що на початку липня 2020 року невідомі особи, які зазначили що діють в інтересах ОСОБА_4 , знищили погріб та вбиральню, які належать скаржнику на праві власності.

Скаржник зазначає, що Кавалер Д. О. приводить невідомих осіб для огляду земельної ділянки з метою її продажу, що свідчить про наявність реальної загрози зміни власників, що може унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача - адвокат Кавалер Д. О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, без змін.

Представник відповідача Ірпінської міської ради Київської області до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки-повідомлення на електронну адресу у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано до суду доказів тих обставин яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття, а також доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 360/3, ОСОБА_2 передано в приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Домоволодіння АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 06).

Рішенням Ірпінської міської ради Київської області № 4233-57-VІІ від 13 вересня 2018 року передано Кавалеру Д. О. у власність земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність Кавалеру Д. О. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 вбачається, що земельна ділянка площею 0,0600 га є суміжною земельній ділянці з кадастровим номером :01:085:0013, яка знаходиться у власності ОСОБА_2 (а.с. 29-46).

Земельна ділянка площею 0,03 га з кадастровим номером :01:085:0230 розташована у АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 46-47).

Земельна ділянка площею 0,03 га з кадастровим номером :01:085:0231 розташована у АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності Кавалер Д. О. (а.с. 47-48).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Так, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб, метою якого є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, скаржником не доведено наявність реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду за наслідками розгляду заявлених позовних вимог про визнання права власності, неможливість поновлення порушеного права чи інтересів скаржника за якими останній звернувся до суду, а також те, що такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що Кавалер Д. О. приводить невідомих осіб для огляду земельної ділянки з метою її продажу, що свідчить про наявність реальної загрози зміни власників, що може унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, оскільки вказане посилання не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова