Справа № 405/1194/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2020 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Фришко А.Ю.

позивача : ОСОБА_1 та його представника : адвоката Язан Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 260 грн. та середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 180 грн. за кожен день, починаючи з 26.11.2019 року по день ухвалення судового рішення.

Позов мотивує тим, що з 01.10.2019 року по 25.11.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Афіна-груп» і працював на посаді експедитора транспортного відділу Регіонального структурного підрозділу (Кропивницький). Відповідно до наказу № 112 від 22.11.2019 року його було звільнено із займаної посади експедитора за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 25 КЗпП України.

Всупереч діючим нормам трудового законодавства в день звільнення з ним не було проведено повний розрахунок.

Позивач зазначає, що ним 14.11.2019 року було подано заяву до роботодавця про звільнення за угодою сторін, з того часу, він щодня з`являвся за місцем роботи, проте відповідач відмовлявся надати йому для ознайомлення наказ про звільнення, здійснити повний розрахунок та видати трудову книжку. В зв`язку з цим він звернувся до Управління Держпраці у Кіровоградській області зі скаргою на дії відповідача від 25.11.2019 року. Після його звернення 25.11.2019 року йому було видано трудову книжку та здійснено розрахунок по 14.11.2019 року. У трудовій книжці було зазначено, що він звільнений за угодою сторін з 22.11.2019 року, відповідно до наказу № 1125 від 22.11.2019 року. За отримання трудової книжки він не розписувався, з наказом про звільнення не ознайомлювався. Він повідомив представнику роботодавця, що з ним не проведено повний розрахунок, проте на вказане звернення не було відредаговано.

В зв`язку з тим, що 25.11.2019 року йому було видано трудову книжку, він 26.11.2019 року звернувся до Управління Держпраці із заявою, в якій повідомив, що йому видано трудову книжку саме 25.11.2019 року, повний розрахунок по дату видачі трудової книжки не проведений, а тому вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період з 15 по 25 листопада 2019 року та середній заробіток за весь час затримки - з 26 листопада 2019 року по день ухвалення судом рішення. Середньоденний розмір заробітної плати відповідно до розрахункового листа складає 180,00 гривень. За період з 15 по 25 листопада було 7 робочих днів, отже заборгованість відповідача становить 1 260,00 грн.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

18.03.2020 року представником відповідача подано відзив на позов, який мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 було проведено у відповідності до поданої ним заяви та норм чинного законодавства, а також проведено всі належні йому виплати, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

11.04.2020 року позивачем подано відповідь на відзив.

13.04.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

За клопотанням представника відповідача розгляд справи відбувався в режимі відео конференції.

В судовому засіданні 27.08.2020 року позивач та його представник позов підтримали, позивач пояснив, що був прийняти на роботу в товариство 13-14 вересня 2019 року, працював експедитором до 14.11.2019 року. 14.11.2019 року прийняв рішення не працювати, так як не підходили умови праці і йому сказали не виходити на роботу. 15.11.2019 року пішов у відділ кадрів, про його звільнення знали, але трудова книжка була в м. Дніпро. 18.11.2019 року написав заяву про звільнення з 14.11.2019 року, при цьому в трудовій книжці дата звільнення вказана 22.11.2019 року. У відділ кадрів йому повідомили, що він звільнений, але трудову книжку не видали. Розрахунок отримав на картку 23 або 24 листопада 2019 року. 25 листопада 2019 року зустрів знайому, яка порадила написати заяву в управління Держпраці. 25.11.2019 року зайшов в офіс і йому видали трудову книжку, запис про звільнення був за угодою сторін. Вважає, що за період з 15 по 25 листопада йому має бути виплачена заробітна плата. В розписці про отримання трудової книжки не його підпис, документи складались в м. Дніпро 22.11.2019 року, в них відсутній реєстраційний номер, в трудовій книжці також вказана дата 22.11.2019 рік, тобто має місце підробка та фальсифікація документів, мав намір призначати експертизу.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.08.2020 року позов не визнала, посилаючись на викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив обставини, зазначила, що позивач дійсно працював на підприємстві з 01.10.2019 року і 14.11.2019 року виявив бажання звільнитись та не виходив на роботу. 22.11.2019 року його звільнили за його заявою за угодою сторін та видали трудову книжку. На підприємстві за заявою позивача була проведена перевірка, порушень не виявлено, трудова книжка перебуває у позивача. В Пенсійний фонд надано відомості про оплату страхових відшкодувань по 22.11.2019 року. В подальшому представником відповідача надано пояснення та зазначено про розгляд справи у його відсутності.

За клопотанням позивача та його представника у відповідача витребовувались зазначені ним документи.

На адресу суду представником відповідача надано витяг з табелю та відомості про нарахування заробітної плати, щодо оригіналу його заяви представником відповідача 06.10.2020 року надано письмові пояснення.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач був прийняти на роботу у ТОВ «Афіна-груп» 01.10.2019 року на посаду експедитора транспортного відділу Регіонального структурного підрозділу (Кропивницький), що підтверджується наказом № 917-к від 30.09.2019 року (а.с. 21).

22.11.2019 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 1125-к від 22.11.2019 року та цього ж дня був ознайомлений із вказаним наказом, що підтверджується його підписом (а.с. 24).

Відповідно до норм ст. 38 КЗпП України розірвання трудового договору провадиться в день, визначений угодою сторін, та відпрацьовувати два тижні при цьому працівник не повинен.

На момент звільнення ОСОБА_1 було здійснено нарахування виходячи з відпрацьованого ним робочого часу (фактично виконаної роботи), а саме: компенсацію за невикористану щорічну відпустку - за весь період роботи з 01.10.2019 р. по 22.11.2019 року 4 календарні дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 573,32 грн.; заробітна плата за період з 01.11.2019 року по 22.11.2019 року в сумі 2 047,62 грн. за 10 робочих днів з 01.11.2019 року по 14.11.2019 року, а всього 2 620,94 грн. (з них податки: податок на доходи фізичних осіб - 471,77 грн. військовий збір - 39,31 грн.), до сплати належить: 2 109,86 грн. (а.с. 26).

При цьому, згідно проведеного ТОВ «Афіна-груп» внутрішнього службового розслідування, з 15.11.2019 року по 22.11.2019 року позивач на роботу не з`являвся без поважних причин, про що було складено відповідні акти № 1 від 15.11.2019 року та № 2 від 22.11.2019 року (а.с. 22, 23).

Як зазначив позивач в судовому засіданні про намір звільнення він заявив на підприємстві 14.11.2019 року, а тому на роботу не виходив.

Дані факт суми виплати позивачем не оспорюються, питання про скасування наказу про звільнення позивачем не ставиться, а тому суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що позивачу заробітна плата була нарахована за фактично відпрацьований час та виконану роботу.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29.07.1993 року № 58, записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

У відповідності до наведених норм законодавства, 22.11.2019 року ТОВ «Афіна-груп» провело з ОСОБА_1 остаточний розрахунок - шляхом перерахування на належну ОСОБА_1 картку для отримання заробітної плати кошти в сумі 2 109,86 грн., що підтверджується відомістю № 80 від 22.11.2019 року та в цей день позивач отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою позивача від 22.11.2019 року (а.с. 25).

В силу ст. 3, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запереченья, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо твердження позивача про підробку його підпису в розписці про отримання трудової книжки, судом роз`яснено право позивача щодо проведення відповідної експертизи, але клопотання про призначення почеркознавчої експертизи позивачем не заявлено.

На вимогу позивача судом, ухвалою суду від 06.10.2020 року, було витребувано оригінал його заяви про звільнення від 18.11.2019 року від відповідача. З даного питання представником відповідача надано письмові пояснення щодо неможливості надання оригіналу заяви, так як він знаходиться в архіві товариства і доступ до архіву у зв`язку з карантинними заходами обмежено.

Суд роз`яснив позивачу його право на витребування доказів, позивач та його представник не заперечували про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та не наполягали на отриманні судом заявлених доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як не доведених в судовому засіданні і безпідставних.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що в трудових спорах позивач звільнений від сплати судового збору, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлене 27.11.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп», 49000 м. Дніпро, Запорізьке шосе, 37, код ЄДРПОУ 3324489.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко