Справа № 308/5295/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона , ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку від 21.12.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П. та на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 23.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П. Даний будинок розташований на належній їй на праві власності земельній ділянці, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161701800 від 01.04.2019.

Відповідно до довідки від 28.03.2019 року № 144, виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради в належному їй житловому будинку ( АДРЕСА_1 ) зареєстровані, але не проживають понад 10 років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають знятись з реєстраційного обліку, позивач змушена звернутись до суду з метою захисту порушених прав.

З посиланням на викладене, а також на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем реєстрації фактично не проживають вже більше десяти років, але залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу в реалізації прав як власника користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просить суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку з даного житлового будинку.

Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розгляду позовну заяву у її відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслала.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 432, № 670, № 449.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надіслала.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується зворотніми повідомленнями які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання» за № 688, № 414, № 440.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Приймаючи до уваги, що відповідач, який вважається належним чином повідомленим про наявність у провадженні суду справи з позовними вимогами до нього, у строк, встановлений ЦПК України , не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України

19.10.2020 року позивачем подано клопотання про проведення підготовчого засідання, та розгляду позовної заяви у її відсутності.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

06.12.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

19.10.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку від 21.12.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П., та договором дарування Ѕ частини житлового будинку від 23.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Луцович В.П. Даний будинок розташований на належній ОСОБА_1 на праві власності земельній ділянці, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161701800 від 01.04.2019.

Факт непроживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вищевказаному будинку підтверджується даними довідки від 28.03.2019 року за № 144 Баранинськї сільської ради, згідно якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають в будинку за адресою АДРЕСА_1 понад 10 років.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо права користування жилим приміщенням,яке на праві власності належить позивачеві.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В чинному законодавстві закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб(ст.ст.316,317,319,321ЦКУкраїни).

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника,у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом,який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Відповідно до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім"ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із власником і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідачі були зареєстровані в будинку не як члени сім`ї власника будинку, проте в даному житловому приміщенні не проживають понад 10 років, їх особистих речей у будинку немає, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, домовленості між ними та власником житла щодо права користування житлом відсутні, що підтверджено матеріалами справи.

Суд приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідачі не проживать за місцем реєстрації тривалий час.

Відповідачами не спростовано вказані доводи позивача, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Суду не представлено доказів, що підтверджують право власності відповідачів на частку в домоволодінні, чи право відповідачів на збереження права на житло при їх відсутності за місцем проживання.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку за адресою АДРЕСА_1 , понад десять років без поважних причин, участі в оплаті за комунальні послуги не приймають, майно не утримують, належних та безспірних доказів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням не надано, суд приходить до переконливого висновку, що вимога позовної заяви в частині позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням ,підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації місця проживання особи, яка за рішенням суду позбавлена права користування житловим приміщенням .

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зіст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов`язаний зняти відповідача з реєстрації.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Тому виходячи з правового аналізу норм Закону, беручи до уваги, що орган реєстрації на даному етапі не відмовив позивачу на підставі судового рішення про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, зняти відповідачів з реєстрації, а відтак права позивача в цій частині вимог не порушені, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття з реєстрації місця проживання відповідачів є передчасними , а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141ЦПКУкраїни,у разі часткового задоволення позову,судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст.41 Конституції України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.12,76,81,141,259,263-265,268, 272 273, 280-284, 352,354ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком , розташованим за адресою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ).

Дата складання повного тексту судового рішення 26.11.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Бенца К.К.