Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2020 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

при секретарі Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позов тим, що позивач, згідно договору дарування частини житлового будинку від 18.08.2006 року, є співвласником домоволодіння у АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована але фактично з червоня 2018 року не проживає ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача. Позивач вказує, що іншим співвласником домоволодіння є батько позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає вже досить тривалий час, не бере участі у нього утриманні, позивач вважає, що вона втратила право на користування житлом у ньому і просить визнати її такою.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 23.10.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач була повідомлена про розгляд вказаної справи у встановлений законом порядку, на адресу місця її реєстрації, проте у встановлені строки відзиву на позов не надійшло. Відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено що, згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №211384406 від 04.06.2020 року вбачається, що власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (частка власності 5/8) та ОСОБА_1 (частка власності 3/8).

З наданих позивачем матеріалів, не вбачається, що інший співвласник ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та посилання позивача що ОСОБА_3 помер, не підтверджено належними доказами.

Згідно довідки виконкомом Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області від 26.06.2019 року №1131, ОСОБА_2 , 1970 року народження, дійсно зареєстрована у АДРЕСА_1 , але фактично з червня 2018 року не проживає.

Відповідно до актів обстеження домоволодіння ОСОБА_1 від 22.08.2018 року, 14.02.2019 року, 25.06.2019 року, 12.07.2019 року, посвідчених секретарем Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області Харченко О.М, встановлено, що у домоволодінні по АДРЕСА_1 , зареєстрована але не проживає з червня 2018 року, ОСОБА_2 , 1970 року народження.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є співвласником частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , іншим співвласником домоволодіння зазначено ОСОБА_3 , дані щодо смерті співвласника ОСОБА_3 та успадкування ОСОБА_1 його частки домоволодіння у матеріалах справи відсутні, як відсутні і будь які вимоги іншого співвласника до відповідача ОСОБА_2 , щодо необхідності зняття її з реєстрації у вказаному домоволодінні. Також у матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, а надані позивачем акти містять інформацію лише щодо не проживання ОСОБА_2 з червня 2018 року по 12.07.2019 року, однак відсутні дані щодо факту проживання відповідача у вказаному домоволодінні на момент звернення до суду (15.10.2020 року) із вказаним позовом. Крім того, позивачем не надано до суду дані щодо відсутності з його сторони, як співвласника перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням, а також щодо відсутності укладення будь-яких цивільно-правових угод з іншим співвласником будинку, які давали б право відповідачу ОСОБА_2 користуватися жилим приміщення у ньому.

На підставі викладеного, перевіривши матеріали справи, з`ясувавши усі фактичні обставини, дослідивши наявні докази, надавши їм належну оцінку, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з урахуванням тих обставин, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у позові, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд відносить вказані витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Черкаського апеляційного суду безпосередньо або через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення..

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський