Справа № 545/2167/20
Провадження № 2/545/1014/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

за участі секретаря Радченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтава раді, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача, про позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні при вирішенні позову поклався на розсуд суду.

Від представників третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що у період часу з 21.11.2014 по 07.02.2017, сторони перебувала у шлюбі. Від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_1 , виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 11.09.2015.

Також встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, тому з вересня 2016 року подружжя припинило спільно проживати та спілкуватися, адже вирішили проживати кожен за своїм - місцем реєстрації, а дитина залишилася із матір`ю. В подальшому, зважаючи на відсутність фактичних шлюбних відносин та будь-якого спілкування в цілому Позивач ініціювала розірвання шлюбу в судовому порядку.

На підставі рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.02.2017 у справі № 532/1907/16-ц.07.02.2017, шлюб між ОСОБА_1 (колишнє прізвище - ОСОБА_1 ) і ОСОБА_2 був розірваний.

Після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_3 залишився проживати разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 . Спорів щодо місця проживання дитини не виникало.

Також вбачається, що після розірвання шлюбу батько дитини - ОСОБА_2 почав ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жодного разу не відвідав дитину, життям та поведінкою сина не цікавився, спроб встановити з дитиною будь-який контакт не здійснював, матеріально дитину не забезпечував і не забезпечує, адже має чималий розмір заборгованості по аліментам, що присудженій рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 07.02.2017 у справі № 532/1908/16-ц.

Згідно довідки - розрахунку № 22230 від 06.08.2020, виданої Полтавським районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за ввесь період часу за відповідачем рахується заборгованість у розмірі - 97052 грн.

Також із змісту позову вбачається, що позивачем та її нинішнім чоловіком дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між матір`ю, дитиною та вітчимом склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати дитини. Біологічний батько участі в цій сфері життя дитини не бере.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частина 3 ст. 27 визначає, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, але відповідач в судові засіданні не з`являвся, докази про неявку з поважних причин не надавав, клопотань та заяв від нього не надходило, що суд вважає за умисне затягування судового процесу.

Відповідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть відповідальність за виховання дитини, її інтереси повинні бути предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати, ростити дитину, турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та інше.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства " , на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Відповідно до п. 7 вищезазначеної Постанови, факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами.

Згідно із ст. 164 СК України, однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно із п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 року (зі змінами та доповненнями) "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини " , якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав.

Згідно висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Шевченківської районної в місті Полтаві ради від 24.11.2020р., встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що вищезазначені обставини суперечать основоположним нормам та принципам сімейного законодавства, які передбачають, що на кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За даних обставин, суд вважає, подані позивачем докази по справі свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї дитини, життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною.

Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов в частині позбавлення батьківських прав, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 164 СК України, оскільки однією з підстав позбавлення батьків батьківських прав є ухиляння від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, що доведено позивачем на підставі ст. 81 ЦПК України наявними доказами у справі, тому позов є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами, та підлягає задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 15, 16, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Закону України «Про охорону дитинства» ст. ст. 141, 157, 160, 161, 164, 165, 180, СК України, керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити відповідачу, що згідно ч. 2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримання дітей.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк