Справа №949/659/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2020 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Наша аптека" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку,
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 24 липня 2014 року її було прийнято на роботу на посаду завідувача аптеки. 15 травня 2020 року позивача було звільнено з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Проте, відповідачем при звільненні позивача не було виплачено заборгованість по заробітній платі за дев`ять робочих днів травня, а також компенсацію за 60 календарних днів не використаної щорічної відпустки.
До початку судового засідання, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.34, 50), в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 червня 1994 року позивача 24 липня 2014 року на підставі наказу №74-1-К прийнято на роботу на посаду завідувача аптеки №57 (а.с.10-11).
Як вбачається з копії наказу (розпорядження) Приватного підприємства "Наша аптека" №57-4-К від 15 травня 2020 року про припинення трудового договору позивача було звільнено із посади завідувача аптеки №24 за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.53).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пре`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Статтею ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв"язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред"явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв"язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається із довідки про доходи від 28 жовтня 2020 року, виданої Приватним підприємством "Наша Аптека", розмір нарахованої заробітної плати позивача за березень 2020 року складає 6005,00 грн. та виплаченої 4838,05 грн., а за квітень 2020 року складає 6010,00 грн. та виплаченої 4838,05 грн. Кількість невикористаних календарних днів щорічної відпустки 60 (а.с.37).
Отже, оскільки відповідач не виплатив всі суми, що належали для виплати позивачу від підприємства при звільненні, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі на користь позивача, яка складає 2 574,63 грн.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення розміру середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з того, що розрахунок вказаної суми обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді.
На день постановлення даного рішення (24 листопада 2020 року), час затримки розрахунку із позивачем складає 134 робочих днів (з 15.05.2020 року по 24.11.2020 року включно), що визначено наступним чином: травень 11 робочих днів, червень - 20 робочих днів, липень 23 робочих дні, серпень 20 робочих днів, вересень 22 робочих дні, жовтень 21 робочий день, листопад 17 робочих днів.
Вирішуючи позовну вимогу позивача про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Відповідно до п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.
Однак, оскільки в матеріалах справи відсутні докази з яких можна визначити сумарний заробіток позивача за останні перед наданням відпустки 12 місяців, а тому перевірити та визначити суму компенсації за невикористану відпустку немає можливості, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Разом із тим, відповідно до роз`яснень, які містяться в ч. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з подальшими змінами та доповненнями, оскільки справляння і сплата податку на доходи фізичних осіб з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню на користь працівника, без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Тому, при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, із вказаних сум необхідно утримати передбачені діючим законодавством України податок на доходи фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.
За правилами п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з відповідача Приватного підприємства "Наша аптека" слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст. ст. 36, 47, 116, 117КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Наша аптека" про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку - задоволити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 24 червня 1996 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.
Суддя: підпис.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.