Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/9546/20
Провадження 2-з/357/145/20
У Х В А Л А

про забезпечення позову

01 грудня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває дана цивільна справа.

24.09.2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , у якій вона просить вжити заходів забезпечення позову. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини.

08.06.2007 року між Позивачем та Відповідачем був укладений шлюб, який 26.09.2018 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було розірвано.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано за спільні кошти ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, загальною площею 33,4 кв.м та житловою площею 25,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 15.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Іванчишиною Л.Г., за реєстром №4912 та витягу з Державного реєстру правочинів від 15.07.2008 року №6233693. За взаємною згодою сторін право власності на спірне житло було зареєстровано за Відповідачем.

30.04.2010 року згідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренко Ю.В., за реєстром №1384, Відповідач та ОСОБА_3 , як співвласник будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку із здійсненням прибудови (Реконструкції) до квартири АДРЕСА_2 вказаного житлового будинку звернулися до КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентарізації» з метою отримання висновку щодо розрахунку часток для зміни правовстановлюючих документів на право власності та зміни їх.

02.06.2010 року КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентарізації» звернулося до Білоцерківської міської ради Київської області з поданням про зміну величини часток в житлових будинках їх власниками та оформлення прав власності.

Відповідно до рішення №215 виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 08.06.2010 року про зміну величини часток в житлових будинках їх власниками та оформлення права власності, виконавчий комітет Білоцерківської міської ради вирішив змінити величину частки в житлових будинках їх власниками та оформлення права власності, зокрема за Відповідачем на 17/100 частини житлового будинку замість ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

17.06.2010 року Відповідач отримав на підставі вказаного рішення, свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентарізації» №26443693 від 17.06.2010 року серії ССХ №083958, де зазначена його змінена частка в праві власності на житло 17/100. Загальна та житлова площа спірного житла не змінилася.

З Відповідачем Позивач неодноразова спілкувалася з приводу поділу вищевказаного спірного майна, проте згоди не дійшли.

Посилаючись на приписи ст.149, ст.150 ЦПК України, Позивач просила суд у якості забезпечення позову накласти арешт на 17/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, загальною площею 33,4 кв.м. та житловою площею 25,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстроване за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради 17.06.2010 року.

На підтвердження вищевикладених обставин Позивач надала суду: договір купівлі-продажу від 15.07.2008 року, витяг з Державного реєстру правочинів від 15.07.2008 року, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.09.2008 року, свідоцтво на нерухоме майно від 08.06.2010 року.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи Позивача, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Таким чином, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Щодо зустрічного забезпечення суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Втім, Позивач має зареєстроване в установленому порядку місце проживання на території України. Доказів того, що майновий стан Позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків Відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, у матеріалах справи немає. Тому правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Таким чином, з урахуванням вищевказаних доказів, що надані Позивачем та фактичних обставин, суд приходить до висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір майнового характеру і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав Позивача. Вимоги Позивача є співмірними із предметом позову, а вид забезпечення, про який він просить, відповідає позовним вимогам повністю.

При цьому суд зауважує, що забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване лише на запобігання розпорядженню майном та жодним чином не обмежує Відповідача у праві власності та праві користування спірним майном.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149 - 153, 157, 260, 352-354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 17/100 часток житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, загальною площею 33,4 кв.м. та житловою площею 25,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради 17.06.2010 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

СуддяВ. П. Цукуров