Справа № 347/1476/19
Провадження № 2/347/39/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі :

головуючої - судді : Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.,

адвокатів: Лазоришина І.І., Левкун Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивачів без самостійних вимог: Косівська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Косівська міська рада про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивачів без самостійних вимог: Косівська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Косівська міська рада про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка-відповідачка ОСОБА_1 та її представник свій позов підтримали, а зустрічний не визнали та пояснили, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995року вони є співвласниками по ј частині житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_5 його частку в цьому житлі, а тому їй належить Ѕ частина житлового будинку. Іншу квартиру в двохквартирному житловому будинку по АДРЕСА_2 займає відповідачка ОСОБА_4 . Нежитловими приміщеннями цього житлового будинку є підвальне приміщення та горище, які вони використовували для своїх потреб в рівних долях. Приблизно в 2012 році ОСОБА_4 самочинно, без дозволу міської ради, без повідомлення ДАБІ про початок будівництва, без їх відома і дозволу провела самочинне будівництво третього поверху двохквартирного, двохповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Самочинне влаштування третього поверху завдало і завдає їм, як співвласникам спільної часткової власності житла шкоду, перешкоджає їм повноцінно користуватися як житлом, так і горищем. Також відповідачка перекрила їм вхід в підвальне приміщення. А тому, просять зобов`язати ОСОБА_4 знести самочинно добудований третій поверх на житловому будинку АДРЕСА_2 та привести даний будинок в становище, яке він мав до початку самочинного будівництва -влаштувати дах з циментно-шиферним покриттям, а також звільнити (відновити) їм захід до підвального приміщення та горища.

Позивачі-відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник Косівської міської ради в судове засідання не з`явилися.

Представник ДАБІ в судове засідання не з`явився, подав до суду пояснення, в якому просить вирішити вказаний спір на розсуд суду та розгляд справи проводити за відсутності уповноваженого представника управління ДАБІ в Івано-Франківській області.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_4 та її представник первісний позов не визнали, а зустрічний підтримали та пояснили, що ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_3 . Вона також є власником половини підвального приміщення, яке знаходиться під її частиною будинку. Проте, позивачі самовільно перекрили їй вхід до підвального приміщення. Щодо горища, то воно розташоване над її квартирою і вхід до нього йде черз її прихожу, тому жодним чином не може частково належати позивачам, оскільки їх квартира на даний час складається з добудованих двох поверхів та їхнього горища. В 2008 році під час стихії була пошкоджена покрівля та впала стеля, яка знаходиться над її квартирою. З цього приводу вона зверталася до Косівської міської ради для отримання коштів на ремонт та реконструкцію даху, однак коштів так і не отримала. Позивачі також не бажали добровільно надати кошти на ремонт стелі та покрівлі, тому вона за власні кошти провела вказаний ремонт, купивши дерево, бляху та інші матеріали, а також заплативши майстрам. Вважає, що вона реконструкцію квартири не проводила, оскільки її житлова площа не змінилася, жодних добудов, крім перекриття даху вона не здійснювала. Також зазначили, що рішенням Косівської міської ради №106 від 26.08.1998р. їй надано дозвіл на проведення добудови до приватизованої квартири. В 2015р. вона зробила замовлення у «Будівельній компанії «СВ-престижбуд» та в 2016р. отримала проект реконструкції індивідуального житлового будинку з добудовою гаражу по АДРЕСА_2 . В даному проекті відображено загальний план будинку, а також план 1-го, 2-го, 3-го та мансардного поверхів та план даху. Даний проект був затверджений управлінням ДАБІ в Івано-Франківській області та їй було надано повідомлення про початок виконання будівельних робі від 22.02.2017р. Просять в позові ОСОБА_1 відмовити, а її зустрічний задоволити, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні права власності, а саме самовільно провів реконструкцію її власного коридору, розділивши його пополам дошками.

Що стосується відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 , то він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи (т.1.а.с.8 ).

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позови не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.ст. 316-317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено в судовому засіданні квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах, що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995р.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2018р. ОСОБА_1 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 належну йому ј частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16.12.1996р. квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в рівних частинах.

Тобто, з наведеного видно, що житловий будинок по АДРЕСА_2 складається з двох квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , де проживають сторони по справі.

Згідно ч.1ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1ст.10 ЖК УРСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями.

Проте, як встановлено в судовому засіданні між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 тривалий період часу виникають суперечки з приводу спільного користування підвалом та приміщенням горища в житловому будинку по АДРЕСА_2 . Як одна так і друга сторона неодноразово зверталися до Косівської міської ради та Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області та з цього приводу проводилися перевірки.

Згідно листа ДАБІ в Івано-Франківській області було зазначено, що з 21.05.2019р. по 03.06.2019р. посадовою особою управління проводилась позапланова перевірка за вищевказаною адресою в ході якої було з`ясовано, що ОСОБА_4 не виконуються роботи з нового будівництва, реконструкції чи капітального будівництва, будівельники та будівельна техніка відсутня.

Також було вказано, що винесено постанову від 07.10.2014р. щодо виконання будівельних робіт без дозволу та затвердженої проектної документації та в подальшому 26.01.2016р. винесено постанову за невиконання вимог припису щодо реконструкції даної квартири.

Відповідно до листа відділу будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури від 02.07.2019р. вбачається, що відносно побудови ОСОБА_4 третього поверху над двохквартирним житловим будинком містобудівних умов та обмежень та інших правоустановчих документів відносно реконструкції житлового будинку не виготовлялось.

Твердження ОСОБА_1 та її представника в судовому засіданні про проведення самочинного будівництва ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи та доказами отриманими в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до рішення Косівської міської ради від 26.08.1998р. №106 ОСОБА_4 надано дозвіл на проведення добудови до приватизованої квартири АДРЕСА_3 .

До матеріалів справи долучений проект реконструкції індивідуального житлового будинку з добудовою гаражу по АДРЕСА_2 . Будівельний паспорт на будівництво (перебудову) індивідуального житлового будинку та забудову садиби, містить загальний план будинку, а також план 1-го, 2-го, 3-го, мансардного поверхів та план даху.

Відповідно до повідомлення управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 22.02.2017р., ОСОБА_4 було повідомлено про початок виконання будівельних робіт.

Згідно ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Тому, наведені обставини, не можуть свідчити про самочинне будівництво, оскільки ОСОБА_1 не довела факт здійснення реконструкції квартири ОСОБА_4 без жодних документів, та як видно із матеріалів справи було перекрито дах, який знаходиться над квартирою ОСОБА_4 .

В судовому засіданні встановлено, згідно технічної документації та оглянутих судом оригіналів інвентаризаційної справи, що горище розташоване над квартирою ОСОБА_4 та вхід на нього йде через її прихожу, тому через пошкодження даху, міг бути проведений ремонт даху безпосередньо над її квартирою. Про те, що такий ремонт проведений над квартирою (горище) ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а також відсутні відомості щодо зміни житлової площі квартири ОСОБА_4 , оскільки судом встановлено, що житлова площа квартири ОСОБА_4 , згідно даних документів не змінилася.

Згідно листа Косівської міської ради від 19.04.2011р. №234 міська рада не заперечує щодо перекриття даху житлового будинку без зміни його реконструкції. Тобто, самовільних дій ОСОБА_4 не здійснювала, так як зверталася з приводу ремонту даху та виділення на це коштів до міської ради, а також ОСОБА_1 ще раніше були відомі дані обставини з приводу перекриття даху.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В силу статтей 16, 386,391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином, за позовом фізичної особи, рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності нею факту створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Проте, ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено, що влаштування третього поверху завдає їй будь-якої шкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. А також не спростовано ті обставини, що і вона самовільно захопила частину коридору, підвалу та горища. Як саме їй перекрито вхід до підвального приміщення та горища також матеріали справи не містять, оскільки як з`ясовано в судовому засіданні ОСОБА_1 має вільний доступ до свого підвалу та горища.

Ухвалою Косівського районного суду від 27.05.2020р. по даній справі за клопотанням представника Лазоришина І.І. була призначена судова будівельно-технічна експертиза щодо законності проведення реконструкції третього поверху на житловому будинку по АДРЕСА_5 та оплату за проведення даної експертизи було покладено на ОСОБА_1 .

Проте, експертиза не була проведена та матеріали повернуті до суду через відсутність оплати ОСОБА_1 за послуги проведення експертизи.

Частиною 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проєкту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проєкту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч. 7ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проєкту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Разом з тим, власник на підставі статей 391,376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного об`єкту нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови.

До матеріалів справи долучена копія постанови Косівського районного суду від 04.03.2016р., згідно якої видно, що постанову управління ДАБІ в Івано-Франківській області від 26.01.2016р. про накладення на ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу скасовано. Дана постанова залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016р. Даний документ спростовує твердження ОСОБА_1 щодо самочинного будівництва, оскільки судом було встановлено, що в період із 2008року, внаслідок стихії було пошкодженого покрівлю даху житлового будинку в якому ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Факт пошкодження, протікання, трухлявість балок перекриття покрівлі даху житлового будинку в якому проживає ОСОБА_4 та потреба в його реконструкції стверджується актами обстеження матеріально-побутових умов від 25.04.2009р. та від 23.03.2011р., а також наявний дозвіл Косівської міської ради на перекриття даху від 19.04.2011р.

За таких обставин, враховуючи, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством України заходи, зокрема перебудова, та позивачем не доведено чим саме порушуються її права та інтереси, не надано належних доказів, що надбудова третього поверху погіршує її житлові умови та відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, правом заявляти позов про знесення самовільного будівництва наділені лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, зокрема і у разі невиконання припису. Проте, невиконання припису було вже підставою для притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, однак судом дана постанова визнана незаконною, тобто порушення будь-яких будівельних норм не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Також суд бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_4 являється особою похилого віку,їй виповнився 81 рік, є інвалідом ІІ групи, дитиною війни, а тому примушувати дану особу знести самочинне будівництво є не виправданою мірою вирішення даного спору. Матеріали справи містять достатню кількість доказів, що дерев`яна покрівля дахового перекриття по АДРЕСА_5 була пошкоджена та протікала. На місце виходила комісія та були складені по даному факту акти обстеження матеріально-побутових умов.

Як ствердила в судовому засіданні представник, ОСОБА_4 за власні кошти провела даний ремонт, купивши дерево, бляху, інші матеріали та заплативши грошові кошти спеціалістам-будівельникам, а тому влаштовувати на даний час дах з циментно-шиферним покриттям, яке було раніше, як просить ОСОБА_1 , є зовсім недоцільним.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, то така вимога не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Зокрема, представником ОСОБА_4 не доведено факт вчинення перешкод у користуванні підвалом, оскільки як встановлено в судовому засіданні, сторони мають змогу користуватися спільним підвалом та горищем та мають вільний доступ до них.

Долучений до матеріалів справи акт від 05.02.2016р. в якому зазначено, що ОСОБА_5 самовільно провів реконструкцію коридору, чим перекрив вхід ОСОБА_4 до підвального приміщення є одним із документів розгляду звернень жителів будинку по АДРЕСА_2 , оскільки і ОСОБА_1 зверталася до уповноважених органів відносно своєї сусідки щодо перекриття входу в підвальне приміщення. Тобто, конфлікт між жительками квартир існує, однак доказів створення будь-кому реальних перешкод в користуванні своєю власністю, яке б завдавало будь-якої шкоди в судовому засіданні не було доведено.

Згідно 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таких порушених прав щодо користування та розпорядження своїм майном судом не встановлено.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивачів без самостійних вимог: Косівська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та в зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Косівська міська рада про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

На підставі наведеного, ст. ст. 316-319, 321, 328, 356-358, 376 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивачів без самостійних вимог: Косівська міська рада, Державна архітектурно-будівельна інспекція до ОСОБА_4 про знесення самочинного будівництва та в зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа: Косівська міська рада про усунення перешкод в користуванні підвальним приміщенням, відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк