КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/6915/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/9715/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В., Болотова Є.В., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» про розірвання договору та стягнення грошових коштів відповідно до умов договору,

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила розірвати договір №03/09 від 19 вересня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс», як підрядником, на газифікацію житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , у зв`язку з істотним порушенням умов договору з боку відповідача.

Також просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» на її користь аванс, сплачений відповідно до умов договору в розмірі 52 300 грн, штраф, обчислений у відсотках від суми неналежно виконаного зобов`язання, - 3 900 грн, пеню - 3 580 грн та 1 479,60 грн судових витрат.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 вересня 2017 року між позивачем, як замовником, та ТОВ «БК «Буд-Альянс» укладено договір №03/09 на газифікацію будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов правочину, відповідач зобов`язався в термін до 90 днів з дня подачі заяви на виконання робіт по газифікації житлового будинку розробити проект газифікації будинку; погодити проект в ПАТ «Київобленерго», виконати будівельно-монтажні роботи по газифікації будинку, здати в експлуатацію газовому господарству виконані роботи.

В свою чергу, позивачка зобов`язалась сплатити підряднику вартість робіт у розмірі 130 000 грн.

При цьому, до початку виконаних робіт необхідно було внести аванс в сумі 52 300 грн, перед початком монтажних робіт - 40 000 грн, а після будівельно-монтажних робіт - 32 700 грн, а також надати відповідну документацію.

На виконання умов договору ОСОБА_1 сплачено товариству 52 300 грн, про що свідчить розписка представника відповідача від 19 вересня 2017 року, зроблена на договорі, подано заяву на виконання робіт по газифікації житлового будинку та виконані вимоги, передбачені пунктом 2.7 договору.

Проте, підрядником договірні відносини не виконані дотепер, в тому числі, не проведені будівельно-монтажні роботи по газифікації будинку, не здано в експлуатацію газовому господарству виконані роботи, відповідно будинок не забезпечений газопостачанням, що свідчить про істотне порушення умов договору з боку відповідача, яке призводить не лише до неможливості належним чином користуватися житлом, а й моральних страждань.

Неодноразові усні та письмові звернення про необхідність виконання договору позитивних результатів не принесли, а тому позивачка була вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року у задоволення позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що копія договору №03/09 на газифікацію житлового будинку від 19 вересня 2017 року не містить жодних розписок про отримання відповідачем або його повноважним представником грошових коштів в сумі 52 300 грн.

Сам по собі факт підписання відповідачем договору не свідчить про факт отримання авансу в розумінні п. 2.2 договору, оскільки п. 2.2 договору передбачено такий обов`язок позивача на майбутній період часу.

Інших доказів сплати відповідачу грошових коштів в сумі 52 300 грн суду позивачем не надано, так само не зазначено про неможливість подання таких доказів.

На підставі зазначеного, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність у задоволені позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 19 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір №03/09 на газифікацію будинку житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1 даного правочину, відповідач зобов`язався в термін до 90 днів з дня подачі заяви на виконання робіт по газифікації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розробити проект газифікації будинку, погодити проект в ПАТ «Київоблгаз», виконати будівельно-монтажні роботи по газифікації будинку, здати в експлуатацію газовому господарству виконані роботи.

Відповідно до п. 2.1 договору позивач зобов`язався сплатити відповідачу вартість робіт в сумі 130 000 грн.

За положеннями п. 2.2 договору позивач зобов`язався до початку виконання робіт сплатити аванс в сумі 52 300 грн ( а.с. 4-5 ).

Відповідно до наданого суду апеляційної інстанції оригіналу договору №03/09 на газифікацію від 19 вересня 2017 року та розписки про отримання коштів в сумі 52 300 грн, зробленої на вказаному договорі, ОСОБА_1 виконала умови п. 2.2 договору та сплатила аванс відповідачу

( а.с. 83-84 ).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач зверталась з письмовою вимогою до відповідача щодо виконання, передбачених договором, робіт ( а.с. 7-8, 11 ).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню в разі невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Враховуючи викладене, зокрема п. 2.2 договору №03/09 від 19 вересня 2019 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума, яку сплатила ОСОБА_1 відповідачу є авансом, а тому підлягає поверненню позивачу, оскільки останнім відповідно до умов договору зазначені роботи не виконані.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати ( прострочує виконання ) роботу

( надання послуги ) згідно з договором, за кожний день ( кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах ) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги ), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи ( послуги ) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відтак, розмір пені, який підлягає стягненню із відповідача за заявленими вимогами на 19 листопада 2018 року, на переконання апеляційного суду, складає 1 306 500 ( 130 000 х 3 : 100 х 335 ) грн.

Відповідно ж до положень ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд другої інстанції вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з цього приводу в розмірі, як зазначила позивачка, - 3 580 грн.

Що ж до іншого виду цивільно-правової відповідальності, зазначеного ОСОБА_1 , суд другої інстанції вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до позовної заяви позивачки, правовою підставою для застосування, як зазначено, є штраф відповідно до положень ст.ст. 611, 883 ЦК України ( а.с. 1-3 ).

При цьому, зазначені правові норми передбачають відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків за правочином у виді відшкодування збитків, розмір яких ОСОБА_1 визначила сумою в 3 900 грн.

Відповідач же, згідно положень ст. 81 ЦПК України, не спростував зазначених обставин і він не звільнений за положеннями ст. 82 ЦПК України від доказування з цього приводу.

Відтак, заявлені вимоги ОСОБА_1 і в цій частині вимог підлягають задоволенню, оскільки вона понесла збитки в зазначеній сумі, розмір яких відповідачем не оспорено.

Саме в такий спосіб суд другої інстанції вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги в цій частині, оскільки він є ефективним.

Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 05 травня 2020 року, за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14 - 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (№ 12-304гс18).

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 16, 611, 883 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо відмови в задоволенні позову, за вказаних судом першої інстанції обставин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України за встановлених обставин та названих положень матеріального і процесуального права.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» на користь ОСОБА_1 сплачений ( а.с. 9, 10, 58 ) судовий збір в розмірі 3 714,80 ( 704,80 + 704,80 + 2 305,20 ) грн та на користь держави - 127,20 (( 1 921 х 0,4 х 2 ) + ( 1 921 х 0,4 х 2 х 150 : 100 ) - 3 714,80 )) грн.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» про розірвання договору та стягнення грошових коштів відповідно до умов договору скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Розірвати договір №03/09 на газифікацію, який укладено 19 вересня 2017 року між Товариствомз обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» та ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором кошти у розмірі 52 300 грн., штраф - 3 900 грн., пеню - 3 580 грн. та судовий збір - 3 714,80 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БК «Буд-Альянс» на користь держави судовий збір у розмірі 127,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова