КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №2-613/06
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Березовенко Р.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

В С Т А Н О В И В :

12 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа №2-613/06 від 07липня 2006 року до виконання.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 березня 2020 року Київським апеляційним судом було скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-613/2006 про вселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, чинним з 10 березня 2020 року є оригінал виконавчого листа №2-613 від 07 липня 2006 року, який 13 квітня 2017 року останній раз був повернутий ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, тобто, його строк пред`явлення до виконання закінчився 13 квітня 2020 року.

03 грудня 2019 року на підставі ст.ст. 12, 26 ЗУ «Про виконавче провадження» вона пред`явила дублікат виконавчого листа №2-613 від 04 серпня 2017 року до виконання, проте 04 грудня 2019 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Жиглій В.М. його було повернуто без прийняття до виконання.

Оскільки пред`явлення і оригіналу виконавчого листа №2-613 від 07 липня 2006 року і його дубліката від 04 серпня 2017 року були спрямовані на одну мету, а саме: примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року, а їх повернення без виконання, згідно зі ст. 12 ч. 4 п. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», переривають строк пред`явлення до виконання, то відлік строку пред`явлення до виконання оригіналу виконавчого листа №2-613 від 07 липня 2006 року належить встановити 04 грудня 2019 року.

Крім того, ОСОБА_1 в своїй заяві зазначає, що 18 березня 2020 року вона звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про повернення їй оригіналу виконавчого листа №2-613 від 07 липня 2006 року, але у зв`язку з пандемією коронавірусу ( карантином ), лише 26 травня 2020 року нею було отримано даний оригінал виконавчого листа.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без задоволення.

На обґрунтування постановленої ухвали районний суд зазначив про те, що ОСОБА_1 була обізнана про скасування судом апеляційної інстанції постанови державного виконавця від 22 вересня 2014 року про відмову у відкритті провадження, а також про зміст наданої судом першої інстанції відповіді на свою заяву про видачу дубліката виконавчого листа, тобто знала про можливість вчинити зі свого боку необхідні дії для продовження виконавчого провадження.

Проте, в період з 2015 року по 2017 рік до виконавчої служби з виконавчим листом не зверталась, поважні причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не навела, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для поновлення останній строку для пред`явлення виконавчого листа №2-613/06 від 07 липня 2006 року до виконання.

Зазначив і про те, що зміст заяви заявника не свідчить про наявність поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, ОСОБА_4 подав відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, вважає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 14 квітня 2006 року рішенням Деснянським районним судом м. Києва було задоволено позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловою площею та вселення ( а.с. 84-86 т. 1 ).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2006 року назване судове рішення змінено в частині застосування норм права, зокрема, зазначено, що спір вирішений на підставі ст. 156 ЖК України ( а.с. 110-113, 164-165 т. 1 ).

07 липня 2006 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-613/2006, строком пред`явлення до виконання 26 червня 2009 року ( а.с. 149 т. 1 ).

Ухвалою цього ж суду від 21 червня 2007 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу і порядку виконання та відстрочку виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2006 року ( а.с. 131 т. 1 ).

07 лютого 2011 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про відмову ОСОБА_4 в задоволенні заяви про роз`яснення рішення суду від 14 квітня 2006 року ( а.с. 144 т. 1 ).

Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2011 року та 02 лютого 2012 року виправлено допущені помилки у виконавчому листі, виданому Деснянським районним судом м. Києва 07 липня 2006 року, на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2006 року ( а.с. 155-156, 166, 169-170, 234 т. 1 ).

На підставі заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, 26 липня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва було постановлено ухвалузгідно якої внесено зміни до виконавчого листа, зокрема, визнано поважною причину пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-613/2006 до виконання ( а.с. 198-200 т. 1 ).

10 серпня 2017 року ОСОБА_1 було отримано дублікат виконавчого листа №2-613/06 від 04 серпня 2017 року ( а.с. 202 т. 1 ).

Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про внесення змін до виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено ( а.с. 18-22 т. 2 ).

Разом з тим, відповідно до наявної копії виконавчого листа № 2-613/2006, виданого 07 липня 2006 року, виконавчий доркумент повернуто стягувачу 13 квітня 2017 року ( а.с. 180-181 т. 1 ).

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» ( в чинній редакції на момент видачі виконавчого листа ), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема, виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Згідно з п. 1) ч. 4. та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» ( в чинній редакції на повернення виконавчого листа - 13 квітня 2017 року), строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема,у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У випадкуповернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання спливав 13 квітня 2020 року.

Разом з тим, на всій території України 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» через спалах у світі коронавірусу з 12 березня було введено карантин, який діє по сьогоднішній день.

Окрім того, лише постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 року №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією ( у тому числі у м. Києві), зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами.

Вказана обставина, свідчить про існування перешкод у реалізації громадянами своїх процесуальних прав, зокрема, у ОСОБА_1 .

Таким чином, як встановлено апеляційним судом, заявниця пропустила строк для пред`явлення виконавчого листа до виконанняз поважних причин, що свідчить про обгрунтованість заявлених нею вимог.

Окрім цього, суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що ухвалене місцевим судом рішення підлягає виконанню відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якоївиконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, відповідно до пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13 грудня 2012року, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а за положеннями пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року - невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно ж усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (справа "Горнсбі проти Греції" від 19 березня 1997 року); було б незрозуміло, якби стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Шмалько проти України» рішення від 20 липня 2004 року), а також існування судового рішення, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що воно буде її виконано.

За таких обставин та на переконання суду другої інстанції, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ст. 433 ЦПК України, знайшли своє повне підтвердження при перегляді справи апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведених вимог закону, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року, постановлена з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а тому вона підлягає скасування, з прийняттям нового судового рішення про задоволення заяви.

При цьому, доводи представника боржника про повернення 14 серпня 2006 року виконавчого листа заявнику в зв`язку з виконанням, на переконання апеляційного суду не є перешкодою для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки виконавчий документ, опісля цього, неодноразово знаходився на виконанні, а правомірність дій посадових осіб з цього приводуне було оскаржено учасниками виконавчого провадження.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384, 442 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення заявлених вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова