Справа № 454/3800/20
У Х В А Л А

судового засідання

23 листопада 2020 року року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: О. А. Веремчук,

за участю секретаря Баран О.Я. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, ,

в с т а н о в и в:

в Сокальський районний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю.

Ухвалою відкрито провадження у даній справі.

Разом із позовною заявою позивачем надано суду заяву про забезпечення даного позову шляхом накладення Арешту на майно.

Заява мотивована наступним:

12 липня 2000 року між позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб про що Сокальським районним Відділом РАЦС зроблено відповідний актовий запис №78.

В 2002 році шлюбні відносини між сторонами припинилися, сторони почали проживати окремо один від одного не підтримували шлюбних відносин, не вели спільного господарства, не були пов`язані спільним побутом, а шлюб між ними існував лише формально.

Згодом позивач - ОСОБА_1 познайомився з відповідачкою по справі ОСОБА_2 , протягом тривалого часу сторони підтримували дружні відносини між собою. Через певний час їх знайомство переросло у взаємні симпатії та вони почали зустрічатися, а з 2003 року вирішили жити разом однією сім`єю. З 2005 до 2007 року сторони проживали і працювали разом в Росії, де перебували на заробітках, а з 2007 року до часу припинення спільного проживання з ініціативи відповідачки в жовтні 2020 року - в м. Сокаль за адресою проживання відповідачки по АДРЕСА_1 в квартирі що належить на праві власності її матері. При цьому позивач залишався зареєстрованим по АДРЕСА_2 в квартирі , що належить його матері ОСОБА_4 .

Відповідачка не наполягала на розірванні шлюбу, та одруженні, а відтак у вказаний період шлюбу сторони не реєстрували, оскільки позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з колишньою дружиною.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 22.12..2006р. у справі №454/1509/06 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на підставі якого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області 11 Липня 2008р. складено відповідний актовий запис № 125, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Сокальським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 16 червня 2018р, хоча згідно із вимогами ч.2 ст. 114 СК України шлюб між сторонами вважається розірваним у день набрання чинності рішенням суду, тобто 22.01.2007р.

Навіть після офіційного розірвання шлюбу відповідачем, сторони між собою шлюбу не реєстрували, оскільки не вважали, що державна реєстрація шлюбу вплине на їх взаємовідносини, що запис в документах є формальністю, яка не може змінити їх ставлення один до одного, позаяк їх взаємовідносини були стійкими та дуже добрими, будувалися на взаємній довірі, почуттях любові та взаємоповаги.

Так з 2003 року і до жовтня 2020 року позивач та відповідачка проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували майно, разом працювали, надавали один одному матеріальну та моральну підтримку, піклувалися один про одного в разі хвороби. Крім цього, сторони разом проводили вільний від роботи час, разом відпочивали, проводили разом дозвілля, святкували родинні свята та відвідували родичів, спільних знайомих та друзів. У вказаний період сторони двічі перебували на відпочинку в матері позивача в державі Ізраїль, яка повністю оплачувала вартість їхнього відпочинку.

Родичі як зі сторони позивача так і зі сторони відповідачки схвалювали їх відносини, надавали їм матеріальну підтримку, надсилали грошові кошти для придбання спільного майна, спільного проживання та ведення спільного господарства, проведення ремонтів у житлі в якому вони проживали та яке набували для спільного проживання з тим щоб покращити їх побут.

Крім того позивач виїжджав на заробітки за межі України, займався вантажними перевезеннями в Голландію, Польщу та Німеччину відповідачка залишалася в Україні та підробляла, займаючись випічкою на замовлення, та домашнім побутом,

В 2012 році позивач під час здійснення будівельних робіт по будівництву басейну в школі-інтернат в м. Сокаль через надмірне фізичне навантаження пошкодив колінний суглоб і як наслідок йому було встановлено III групу інвалідності по загальному захворюванню.

В зв`язку із обмеженням працездатності позивач перестав їздити на роботу за кордон, а основними коштами для існування сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були кошти, які подружжя заощадило та кошти які батьки сторін відправляли з-за кордону, як мати мого довірителя так і мати відповідачки.

Так у вказаний період матір`ю позивача ОСОБА_4 , яка перебуває на заробітках в державі Ізраїль з лютого 2006 року по даний час була надіслано сторонам більше 40000,00 (Сорок тисяч) доларів США. Кошти надсилалися як на ім`я позивача так і на ім`я відповідачки. З цього приводу між сторонами жодних непорозумінь не виникало, оскільки рішення щодо розпорядження коштами (побутові потреби, придбання майна і т. ін. ) вони приймали разом, кошти накопичувалися сім`єю, а згодом використовувалися на різні потреби в т. ч. і для придбання спільного майна.

На даний час у позивача збереглися лише копії квитанцій про переказ грошових коштів його матір`ю за період з 2013 по 2020 рік, як на його ім`я так і на ім`я відповідачки на загальну суму 27300 (двадцять сім тисяч триста), Доларів США та 6750 (шість тисяч сімсот п`ятдесят) Євро, оригінали яких знаходяться в його матері та можуть бути надані до суду.

За час перебування у фактичному шлюбі сторонами придбано наступне майно:

21 жовтня 2015 року сторонами за спільні кошти була придбана однокімнатна квартира у АДРЕСА_3 загальною площею 48.7м.кв., яка була зареєстрована за відповідачкою. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. номер запису про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1169518, що підтверджується інформаційним довідкою № 229427498 від 23.10.2020р. В даній квартирі за спільні кошти було проведено капітальний ремонт, оскільки квартиру придбано без ремонту від забудовника.

17 серпня 2018 року сторонами за ціною 10800,00 доларів США придбано транспортний засіб Volkswagen Passat В7 2011р.в. д. н. з. НОМЕР_2 колір синій VIN код НОМЕР_3 даний транспортний засіб також зареєстровано за відповідачкою.

14 лютого 2020 року сторонами за спільні кошти придбано однокімнатну квартиру (1/2 будинку) у АДРЕСА_4 загальною площею 26.5м.кв. дана квартира також була зареєстрована на відповідачку. Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., номер запису про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 35492586, що підтверджується інформаційним витягом № 229616035 від 26.10.2020р.

В будинку також було проведено капітальний ремонт, здійснено перекриття будинку, обмостку та фасад будинку, а також повністю зроблено, внутрішні роботи в т. ч. влаштовано вигоди ( ванна, туалет і т.ін.).

Вжиття заходів забезпечення позову необхідне в зв`язку із тим, що на даний час відповідачка є одноособовим власником майна, яке позивач вважає спільним і на 1/2 частину якого претендує і наявність права власності дозволяє відповідачці безперешкодно відчужити спірне майно на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду ( в разі задоволення позову) або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача - інваліда ПІ-Ї групи , за захистом яких він звернувся до суду.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до пп.1, 2 ч.І ст.150 ЦПК визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту може утруднити виконання рішення по справі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 149, 153 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт до вирішення справи по суті судом на :

однокімнатну квартира у АДРЕСА_3 загальною площею 48.7м. кв. ;

транспортний засіб Volkswagen Passat В7 2011р.в. д.н.з. НОМЕР_2 колір синій VIN код НОМЕР_3 ;

однокімнатну квартиру у АДРЕСА_4 загальною площею 26.5 м.кв.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Головуючий: О. А. Веремчук