Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2020 Справа №727/5951/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 24 листопада 2011 року видано виконавчий лист № 2-117/2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в сумі 628 344,17 доларів США, що еквівалентно 4 789 490,60 грн., заборгованість по штрафним санкціям в сумі 745 513,29 грн. та судових витрат. З метою виконання боргового зобов`язання перед відповідачем, яке станом на 08 лютого 2018 року складало 5 546 023,89 грн., ним 12 серпня 2018 року було сплачено кошти в розмірі існуючого боргу. В подальшому маючи намір продати власне авто він звернувся до приватного нотаріуса для підготовки необхідного пакету документів під час чого нотаріус здійснюючи перевірку відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановила наявність обтяження всього належного йому майна. З метою встановлення обставин існування арешту всього належного йому майна він звернувся до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області, де йому було повідомлено про наявність двох виконавчих проваджень в рамках яких державними виконавцями виносилися постанови про арешт належного йому майна. Зокрема 13 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №38333308, яке згодом було закінчене з підстав повернення виконавчого листа стягувачу. Також постановою державного виконавця від 27 жовтня 2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно в рамках виконавчого провадження №44637093, яке в подальшому закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з цим звертаючись до відповідача із вимогою про скасування арешту, останній повідомив, що вказані вище виконавчі провадження у зв`язку із закінченням строків зберігання знищено та правові підстави для зняття арешту майна у державного виконавця відсутні.

Таким чином враховуючи, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби відсутні будь-які виконавчі документи відносно нього, борг за вищевказаним виконавчим листом відсутній та наявність вказаних обтяжень порушує його право на вільне володіння майном, просить суд звільнити все нерухоме майно, що належить йому з-під арешту, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 жовтня 2014 року, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №44637093, номер запису про обтяження № 7489651 та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 червня 2013 року, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №38333308.

Ухвалою судді від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився попередньо звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у ньому.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дубчак М. в судове засідання не з`явилася попередньо звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду не подавав.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з листа Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №3832/03.3.31 від 04 жовтня 2019 року на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження № 38333308 з примусового виконання виконавчого листа № 2-117/2011 виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 24 листопада 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в сумі 628 344,17 доларів США, що еквівалентно 4 789 490,60 грн., заборгованість по штрафним санкціям в сумі 745 513,29 грн. та судових витрат по сплаті судового збору по 73,33 дол. США, що еквівалентно 566,67 грн. та по 10,00 грн. з кожного витрат на ІТЗ.

06 червня 2013 року керуючись вимоги статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) державним виконавцем Відділу якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38333308.

13 червня 2013 року на підставі вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №38333308.

В подальшому виконавчий лист № 2-117/2011 виданий 24 листопада 2011 року на підставі якого було відкрито виконавче провадження №38333308 було повернено стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майн а на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначено у листі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7380/04.1.32 від 03 червня 2020 року виконавче провадження №38333308 знищено, про що свідчить акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 06 лютого 2017 року, згідно якого проведено знищення виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого листа №2-117/2011 виданого 24 листопада 2011 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 5 535 580,56 грн., завершеного у 2013 році через закінчення строків його зберігання.

Крім цього, згідно листа Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №7891/04.1-32 від 18 червня 2020 року на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження № 44637093 з примусового виконання виконавчого листа № 2-117/2011 виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 24 листопада 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

09 вересня 2014 року державним виконавцем Відділу якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44637093.

27 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №44637093.

27 листопада 2014 року державним виконавцем на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №44637093 у зв`язку із направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Також, як вбачається з вищевказаного листа виконавче провадження № 44637093 згідно акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 26 лютого 2018 року знищено у зв`язку із завершенням строків його зберігання.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №211413793 від 04 червня 2020 року, 28 жовтня 2014 року зареєстровано арешт нерухомого майна ОСОБА_4 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 27 жовтня 2014 року, обтяження зареєстровано за № 7489651.

Статтею 41 Конституції України, передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Станом на теперішній час, виконавче провадження знищено, у зв`язку з чим, припинити чинність арешту, інакше ніж за рішенням суду, немає можливості.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 - 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ст. 47 ч.1 п.7 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той час) передбачалось, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшук.

Статтею 22 цього ж Закону встановлювалось, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року), постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, до яких не відноситься відсутність виконавчих проваджень, знищених у відповідності до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

В силу ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7ЦПК України є обов`язковою для суду.

Враховуючи положення ч.ч. 1 - 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» передбачено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки.

Строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки (п. 9.9. «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби»).

Пунктом 8.19 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» зазначається, що завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання.

Разом з цим, в ході судового розгляду встановлено, що станом на 08 лютого 2018 року заборгованість за кредитним договором № CM-SME 001/280/2007 від 10 жовтня 2007 року враховуючи рішення суду від 28 квітня 2011 року по справі №2-117/11 становить 5 546 023,89 грн.

Проте як вбачається з виписки з особового рахунка ОСОБА_1 за період з 01.02.2018 року по 16.02.2018 року, платіжного доручення №212022018 від 12 лютого 2018 року, платіжного доручення №112022018 від 12 лютого 2018 року, ОСОБА_1 здійснив перерахунок коштів на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в рахунок погашення боргу за кредитним договором № CM-SME 001/280/2007 від 10 жовтня 2007 року в загальній сумі 5 546 023,89 грн.

Таким чином борг у виконавчих провадженнях відкритих на підставі виконавчого листа № 2-117/11 виданого 24 листопада 2011 року погашено.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, враховуючи факт сплати боргу у виконавчому провадженні в рамках якого накладено арешт на майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом звільнення всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 з-під арешту, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 жовтня 2014 року, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №44637093, номер запису про обтяження № 7489651, оскільки відомості про зазначене обтяження містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме та нерухоме майно, який є єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що перешкоджає позивачу вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а здійснити захист своїх прав у інший спосіб, як окрім звернення до суду, позивач не в змозі так як виконавче провадження знищено за закінченням терміну його зберігання у зв`язку із чим в державного виконавця відсутні правові підстави для скасування арешту майна.

Натомість, позовна вимога щодо звільнення всього нерухомого майна з-під арешту накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13 червня 2013 року, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №38333308 до задоволення не підлягає, оскільки виходячи з системного аналізу норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі, однак, відомості про наявність арешту майна ОСОБА_1 накладеного вище вказаною постановою у реєстрі відсутні та вказані обставини стороною відповідача, зокрема відділом виконавчої служби, не оспорюються, суд не вбачає порушення прав позивача в цій частині, а відтак відсутні підстави для їх захисту у спосіб обраний позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 258, 259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про зняття арешту з майна задовольнити частково.

Звільнити все нерухоме та рухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: с. Перківці, Кельменецький район, Чернівецька область) з-під арешту, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 жовтня 2014 року, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області №44637093, номер запису про обтяження № 7489651.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), , місцезнаходження: вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , місцезнаходження: вул. Фізкультури, 28Д, м. Київ, 03150.

Повний текст рішення суду складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак