ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1777/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №701/868/20 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

за участю секретаряЛюбченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом приватного підприємства «Лавіта» ( далі ПП) до публічного акціонерного товариства ( ПАТ ) «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_2 , про припинення іпотеки,

в с т а н о в и в :

17 вересня 2020 року ПП «Лавіта» звернулось до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа: ОСОБА_2 , з позовом про припинення іпотеки за договором від 11.04.2008, що укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПП «Лавіта» на забезпечення виконання кредитного договору, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 .

Предметом договору іпотеки був вказаний комплекс будівель, розташований по АДРЕСА_1 , що ПП «ЛАВІТА» (надаліІпотекодавець) передало ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі Іпотекодержателю).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.02.2014 у справі №705/4368/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного підприємства «Лавіта» на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і Кредит»» заборгованість по кредитному договору 1256495 гривень 98 копійок.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року у справі № 22- ц/793/1039/14 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2014 року змінено, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1256495 грн. 98 коп. Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 грн. 21 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950522 грн. 21 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в сумі 3441 грн., по 1147 грн з кожного.

В період з 15 березня 2017 року по 19 лютого 2018 року відповідачами у цивільній справі № 705/4368/13-ц вище зазначене рішення суду було виконане в повному обсязі.

Таким чином, у зв`язку з повним виконанням зобов`язання за кредитним договором від 11.04.2008 іпотека припинилася в силу приписів ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Разом з позовною заявою подано клопотання про забезпечення позову, яке мотивовано тим, що незважаючи на повне виконання судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, 15.09.2020 директору ПП «Лавіта» зателефонував переможець торгів та повідомив, що вони будуть вживати заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з цим у ПП «Лавіта» виникли побоювання, що новий кредитор може зареєструвати за собою право власності на предмет іпотеки. Тому у заяві просив забезпечити позов шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо предмета іпотеки.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року заяву ПП «Лавіта» задоволено.

Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно щодо комплексу, об`єкту нежитлової нерухомості номер об`єкта в РПВН 5485229 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231), що знаходяться по АДРЕСА_1 .

При цьому судврахував відповідність видів забезпечення позову обставинам справи та дійшов висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір, що підтверджується поданням позову до суду (справа №701/868/20), в зв?язку з чим визначений обсяг позовних вимог, а також в зв?язку з аналізом даних щодо відповідача, а саме з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (дата і час формування: 17.09.2020) стосовно суб?єкта речового права - вбачається наявність обґрунтованого припущення, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по суті позовних вимог.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію оскаржила ухвалу суду в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржувана ухвала прийнята без виклику сторін, що позбавило скаржника надати свої пояснення суду, в результаті чого ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без фактичного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вказує, що оскільки фактичне виконання зобов`язань за кредитним договором розпочалось лише після 16.03.2017, тому банк продовжував нараховувати відсотки та пеню відповідно до умов договору. Насьогодні за кредитним договором обліковується непогашена заборгованість, у зв`язку з чим право вимоги за вказаним кредитним договором було виставлено 14.09.2020 на аукціон з продажу даного активу.

Крім того, господарським судом Черкаської області рішенням від 22.07.2014 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" продажу від свого імені предмета іпотеки.

Наразі в АТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено процедуру ліквідації, а тому застосування заходів забезпечення позову на підставі оскаржуваної ухвали за своєю суттю обмежують виконання основних завдань, покладених на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В порушення вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд першої інстанції не застосував заходи зустрічного забезпечення. Позивач не надав доказів достатності майнового стану позивача, у випадку якщо його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Посилаючись на такі порушення судом першої інстанції, скаржник просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви ПП «Лавіта» про забезпечення позову.

Від ОСОБА_2 , який є третьою особою у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому викладені заперечення стосовно доводів скаржника.

ОСОБА_2 зазначає, що виконання рішення тривало протягом кількох років, оскільки ухвалою від 21.02.2017 у справі №705/4368/13-ц виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитом було розстрочено на 24 місяці зі сплатою 39605,09 грн. щомісячно. Наразі рішення суду виконано повністю. Крім того, третя особа не погоджується з правомірністю нарахування кредитором процентів та неустойки після набрання законної сили рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитом. Заходи забезпечення спрямовані на збереження майна, яке є предметом іпотеки, та не несе заборони ні відповідачу, ні фонду гарантування. Зустрічне забезпечення в даному випадку не є обов`язковим. Крім того, в оскаржуваній частині апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду, що не входить у повноваження загального суду апеляційної інстанції.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, в тому числі і за відсотками та пенею, які нараховані кредитором після судового рішення про стягнення заборгованості за кредитом.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що судами різних інстанції розглядалась справа №705/4368/13 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного підприємства «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»», треті особи ОСОБА_3 , приватне підприємство «Лавіта», приватний нотаріус Маньківського районного нотаріального округу Старосвітська О.Г. про визнання кредитного договору недійсним та визнання правочинів його забезпечення такими, що втратили чинність.

За остаточним рішенням у справі №705/4368/13, а саме рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 12 травня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 1 256 495,98 грн. Позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПП «Лавіта» про стягнення заборгованості по кредиту задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950 522,21 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Лавіта» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 950 522,21 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 порівну на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати в сумі 3441 грн., по 1147 грн. з кожного.

За твердженням ПП «Лавіта» судове рішення виконувалось впродовж з 15 березня 2017 року по 19 лютого 2018 року та повністю виконано, у зв`язку з цим просять визнати поруку припиненою.

Крім того, господарським судом розглядалась справа №925/1049/13 за позовом ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі філії Полтавське регіональне управління ПАТ Банк Фінанси та Кредит до ПП Лавіта, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Справа неодноразово переглядалась судами вищих інстанції.

За остаточним рішенням у справі, а саме постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу ПП Лавіта задоволено частково.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2016 у справі №925/1049/13 змінено. Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит в особі філії Полтавське регіональне управління публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до приватного підприємства Лавіта, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

2. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед АТ Банк Фінанси та кредит за договором №МКЛУ-92-08 від 11 квітня 2008 року в розмірі 48 819,77 дол. США боргу зі сплати кредиту, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 1 237 039 грн. 27 коп.); 2 650, 83 дол. США заборгованості за простроченим кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 67 169 грн. 12 коп.); 15 493,51 дол. США простроченої заборгованості по відсоткам за кредитом, (що в гривневому еквіваленті станом на 26 квітня 2016 року становить 392 588 грн. 50 коп.); 401 905 грн. 94 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки: комплекс нежитлових будівель, який складається з адмінбудинку з прибудовою (літера А,а) - 73,6 кв.м; кімнати зразків (літера З) - 28,2 кв.м.; споруд (№1,2); замощення (№ІІ), криниці (літера К); магазину (літера Б) - 192,5 кв.м.; складу сипучих товарів з підвалом (літера В пд. В) 1 113,6 кв.м.; матеріального складу (літера Д) - 567,6 кв.м.; нежитлові будівлі (літера Г) - 58,4 кв.м.; майстерні (літера М) - 25,1 кв.м., сторожки з ґанком (літера - Н) - 7,2 кв.м., складу (літера Є) - 6,8 кв.м., вбиральні (літера Е), що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Старосвітською О.Г. 13 лютого 2008 року і зареєстрованого в реєстрі за №560, що перебуває у власності приватного підприємства Лавіта шляхом надання права публічному акціонерному товариству Банк Фінанси та кредит (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 60, код 09807856) продажу вказаного предмету іпотеки з початковою ціною реалізації у розмірі 4 949 580 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Таким чином, наразі існують судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке за позицією боржника погашено, а також судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Предметом даного позову є визнання поруки припиненою.

Заява про забезпечення позову спрямована на уникнення можливості оформлення права власності новим кредитором на предмет іпотеки у результаті продажу предмета іпотеки.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд виходив із співмірності заявлених вимог позову заходам забезпечення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки з позиції апелянта вбачається, що банк налаштований на відчуження предмета іпотеки, про припинення якого заявлено у позові.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктами 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Таким чином, заявлений захід забезпечення позову про заборону реєстраційних дій щодо предмета іпотеки є співмірним позовній вимозі про визнання іпотеки припиненою.

Аналізуючи доводи скаржника про те, що суд не застосував заходи зустрічного забезпечення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові».

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, районний суд зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову без застосування заходів зустрічного забезпечення. Вважаючи, що заходами забезпечення відповідачу можуть бути спричинені збитки, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою про зустрічне забезпечення.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо відсутності в оскаржуваній ухвалі посилань на зустрічне забезпечення не є підставою для її скасування.

З приводу доводів апеляційної скарги, що обтяження, накладені оскаржуваною ухвалою, є втручанням в господарську діяльність, оскільки обмежують виконання основних завдань, покладених на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Банк «Фінанси та кредит», то колегія суддів зазначає про таке.

З матеріалів справи встановлено, що АТ «Банк «Фінанси та кредит» є іпотекодержателем майна, яке належить іпотекодавцю на праві власності ПП «Лавіта» (договір іпотеки від 11.04.2008 а.с. 6-7).

Метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава (іпотека), є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави (іпотеки), що прямо випливає зі змісту статті 1 Закону України "Про заставу", статей 1, 3 Закону України "Про іпотеку".

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоча і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку з чим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, винесена з метою забезпечення даного позову ухвала суду про забезпечення позову очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес заставодержателей цього майна, які у такому випадку позбавляються можливості реалізувати набуте за договорами застави та іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку. Наведена позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18.

Накладання судом заборони на проведення реєстраційних дій щодо іпотечного майна безперечно є втручанням зі сторони державного органу у права іпотекодержателя. Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статі 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Зважаючи на обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на те, що заходи забезпечення носять тимчасовий характер, обтяження предмета іпотеки забороною вчиняти реєстраційні дії не спричинятиме суттєві перешкоди в діяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб АТ «Банк «Фінанси та кредит».

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вжив передбачені статтею 150 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, яке передано в іпотеку АТ «Банк «Фінанси та кредит» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Такі заходи забезпечення позову є співмірними відносно заявлених вимог позивача про припинення іпотеки. Вжиті заходи забезпечення позову не перешкоджають господарській діяльності АТ «Банк «Фінанси та кредит».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення не встановлено.

Судові витрати залишаються з скаржником.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 17 вересня 2020 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Судді