У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2020 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил встановлених цим кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Оскільки зазначена заява не відповідала вимогам статей 315, 318 ЦПК України, а також до заяви не було додано доказів сплати судового збору чи заяви про відстрочення сплати судового збору, ухвалою суду від 23.09.2020 року вказана заява була залишена без руху, а заявнику надано десятиденний строк для усунення недоліків по заяві, вказаних в ухвалі.

Відповідно до положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у заявника пільг щодо його сплати, та підстав для відстрочення сплати судового збору, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду, за умови виконання вимог закону щодо оплати заяви судовим збором, у даній справі дотримано.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19.06.2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19.06.2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов. Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені статтею 175 ЦПК України.

Наслідком недотримання зазначеної умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо цей недолік не буде усунуто у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 185 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до супровідного листа, що міститься в матеріалах заяви, вбачається, що ухвалу суду від 23.09.2020 року, про залишення заяви без руху отримано заявником 09.10.2020 року, однак станом на 25.11.2020 року від заявника жодних заяв не надходило, недоліки, зазначені в ухвалі від 23.09.2020 року усунуті не були.

У відповідності до ст.185 ч.3 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на вище вказані положення статті 294 ЦПК України, у даному випадку, у разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог статей 315, 318 ЦПК України та не сплачено судовий збір за розгляд справи в Деснянському районному суді м. Києва, і вказані недоліки заявником у встановлений в ухвалі десятиденний строк усунуті не були, заяву слід вважати неподаною та повернути заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175, 176, 185, 258, 260, 294, 320, 321 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту - визнати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Н.Г. Таран