Провадження № 2/127/3361/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди та майнової шкоди, пов`язаної із витратами на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі ДКС України, УПП у Вінницькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року у справі №127/9557/20 закрите провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду набрала законної сили 07 липня 2020 року. Посилаючись на норми ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», позивач вважає, що у нього виникло право на відшкодування йому шкоди. Зазначає, що переніс моральні страждання, оскільки був змушений звертатися до суду задля доведення неправомірності дій працівників поліції і тим самим відстоювати свою честь та гідність. Протиправною поведінкою відповідача йому спричинена моральна шкода, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях, у нього порушився звичайний уклад його життя, він знервований. Оскільки був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 оцінює спричинену йому моральну шкоду у 10 000,00 грн. Крім того йому завдана майнова шкода внаслідок необхідності залучення адвоката для захисту своїх прав та наданні правової допомоги при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Так 28 квітня 2020 року між позивачем та адвокатом Маліцькою І. О. укладений договір про надання правової допомоги та 11 вересня 2020 року складений акт наданих послуг, згідно якого гонорар адвоката становить 10 000,00 грн, який сплачений згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №10/С від 11 вересня 2020 року. За таких обставин ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а також 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб.

09 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, де просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на їх недоведеність. Вважає, що позивачем не обґрунтовано у чому полягає заподіяна йому маральна шкода. Не доведений факт завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з діями відповідачів як суб`єктів владних повноважень. Позивачем на надано доказів щодо наявності причинного зв`язку між завданою йому моральною шкоду і діями відповідача в її заподіянні. До того ж ст. 1176 ЦК України визначена умова відшкодування шкоди внаслідок накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Оскільки до позивача не застосовувалися стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а позивачем не наведено інших доказів, які вказували б на те, що дії працівників поліції були не законними та завдали моральну шкоду та їхні дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із постановою про адміністративне правопорушення, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди. Постанова від 24 червня 2020 року винесена судом та не є доказом на підтвердження неправомірності дій працівників поліції, зокрема, що вони вийшли за межі наданих їм повноважень або діяли у непередбачений законом спосіб. Крім того відповідач зазначає, що до компетенції УПП у Вінницькій області ДПП не входять повноваження щодо здійснення оперативно-розшукової діяльності, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду.

Користуючись своїм правом, позивачем подана відповідь на цей відзив, де вважає поданий відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим, не підтвердженим належними доказами, таким, що ґрунтується виключно на припущеннях без урахування усіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення справи по суті. У позовній заяві він зазначив, що йому спричинена моральна шкода, яка полягає у нервових розладах та душевних стражданнях. Внаслідок протиправної поведінки відповідача у нього порушився звичайний уклад життя, він був знервованим та вимушеним боротися за своє порушене право. Ціна моральної шкоди 10 000,00 грн, враховує усі страждання, які йому довелося перенести. Крім того законом передбачене право на відшкодування моральної шкоди внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому, у справі №640/16169/17 Верховний Суд дійшов висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, тобто при повній реабілітації особи, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження; відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Тому вважає, що позивачем доведений факт незаконних дій працівників УПП у Вінницькій області, а тому за умов наявності решти складових для виникнення зобов`язання відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України.

03 листопада 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від ДКС України, де нею повністю не визнаються позовні вимоги. Зазначає, що ДКС України є самостійною юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допускала і будь-які зобов`язання перед позивачем у неї відсутні. Тому вимога позивача про стягнення з ДКС України моральної шкоди є безпідставною. До компетенції органів державної казначейської служби відноситься виконання судових рішень за якими передбачено безспірне списання коштів державного бюджету, тому ні ДКС України, ні її територіальні органи не можуть представляти Державу Україна у подібних справах. Також зазначає, що позивач, посилаючись на норми ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як підстав для відшкодування шкоди, не довів наявність будь-якого рішення уповноваженого органу про визнання дій незаконними. Крім того, вказаним законом відшкодування шкоди провадиться у разі незаконності дій певних визначених органів. Однак протокол про адміністративне правопорушення був складений посадовою особою УПП у Вінницькій області, тобто органу, що не відноситься до органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування чи інших. Жодних доказів, що свідчать про понесення позивачем моральних страждань ним не надано, обґрунтування моральної шкоди носить суто декларативних характер. Зазначає, про порушення норм ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви, адже ним вказаний невірний код ЄДРПОУ відповідача УПП у Вінницькій області.

Відповіді на вказаний відзив позивач не надав.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом установлено наступні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині захисту цивільних прав та інтересів щодо відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що 28 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 складений протокол серії ДПР18 №356047 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року закрите провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є недоведеність відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вказує на завдання йому майнової та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі безпосередньо ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом із тим, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що працівниками УПП у Вінницькій області при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були вчинені дії, які були б та могли бути, підставою для відшкодування йому, заподіяної такими діями, шкоди, передбаченою ст. 1176 ЦК України,

На спірні правовідносини не поширюються положення ст.1176 ЦК України.

Окрім того не підлягають до застосування в цьому випадку і положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Однак згідно положень ст. 1 цього ж Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Проте жодної підстави для застосування у цій справі положень вищевказаного Закону судом не встановлено. До позивача не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення.

Суд також критично оцінює доводи позивача щодо необхідності при вирішенні даної справи враховувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, оскільки даний спір не є за своїми фактичними обставинами тотожним спору, щодо якого Верховним Судом висловлений правовий висновок із застосування відповідних норм права. При цьому, й вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

В свою чергу, суд відмічає, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди визначеними законом органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак слід зазначити, що у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При вирішенні справи визначальними для суду є фактичні обставини, наведені у позовній заяві, а тому суд, визначаючись із характером існуючих правовідносин, не вправі самостійно змінювати підстави позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Посилаючись на обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує на обставини про можливість відшкодування йому майнової та моральної шкоди виключно на підставі ст. 1176 ЦК України, тому суд самостійно не вправі змінити підстави позову та вирішувати питання відшкодування позивачу шкоди за таких умов.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про неможливість задоволення позову за таких визначених позивачем підстав.

Крім того, суд також зауважує, що звертаючись з позовом до держави, зазначає Управління патрульної поліції у Вінницькій області, яке не є юридичною особою (зазначений позивачем у позовній заяві належить Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області), а юридичною особою є Департамент патрульної поліції ().

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди та майнової шкоди, пов`язаної із витратами на правову допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Держава в особі Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ),

Управління патрульної поліції у Вінницькій області ( м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24).

Суддя: