Дата документу 25.11.2020 Справа № 333/613/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3444/20 Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко А.Г.
Є.У.№ 333/613/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Дашковської А.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСББ «Прогрес - 65» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

за апеляційною скаргою ОСББ «Прогрес-65» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСББ «Прогрес-65» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 , яку придбала з електронних торгів у квітні 2015 року, та користується послугами ОСББ «Прогрес - 65». З квітня 2015 року за квартирою обліковується заборгованість за утримання будинку у розмірі 14 524.92 грн., яку ОСББ просило стягнути з відповідача на підставі ч.1ст.322 ЦК України, ст.15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ч.1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникло у відповідачки з часу отримання свідоцтва про право власності на квартиру та початку користування цими послугами. При цьому позивач не навів доказів виникнення у відповідачки зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСББ «Прогрес-65» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку позивача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача не виникло обов`язку зі сплати комунальних послуг з квітня 2015 року з часу придбання квартири з прилюдних торгів. Та обставина, що відповідач зареєструвала своє право власності на придбану квартиру тільки 13.02.2018, не звільняє її від обов`язку нести витрати з утримання придбаного нею житла з дати проведення електронних торгів і визнання її переможцем, тобто з квітні 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 334 ЦК України відповідач набула всі права та обов`язки на квартиру лише з 13.02.2018 року з часу отримання свідоцтва про право власності і здійснення його державної реєстрації, з цього часу боргів за відповідачем не рахується, а тому позовні вимоги ОСББ «Прогрес-65» є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що спірна квартира була предметом іпотеки і забезпечувала боргові зобов`язання ОСОБА_2 за кредитним договором, укладеним з АТ «Банк Фінанси та кредит». На виконання судового рішення від 11.04.2012 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором Комунарський ВДВС м. Запоріжжя державним виконавцем було описано спірну квартиру та передано на реалізацію з електронних торгів, які відбулися у квітні 2015 року. Відповідно до Акту про проведення електронних торгів від 20.04.2015 переможцем торгів визнано ОСОБА_1 (а.с.53).

Свідоцтво про набуття права власності на нерухоме майно за результатами проведення електронних торгів видано ОСОБА_1 тільки 13 лютого 2018 року (а.с.47), оскільки квартира перебувала під обтяженням ВДВС у зв`язку із борговими зобов`язаннями попереднього власника ОСОБА_2 за іншими 5 судовими рішеннями. Останнє обтяження припинено постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 05.02.2018 (а.с.168).

Протягом 2015-2018 Авраменко С.В. як переможець електронних торгів неодноразово зверталася до виконавчої служби, АТ «Банк Фінанси та кредит» із заявами про звільнення квартири з-під арешту.

Перебування квартири до 05.02.2018 під арештом унеможливлювало вчинення нотаріусом нотаріальної дії видачу свідоцтва про придбання відповідачем права власності на квартиру за результатами проведення електронних торгів та реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За даними Державного реєстру речових прав на рухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 набуто відповідачем ОСОБА_1 13.02.2018 року (а.с.48).

Заборгованості зі сплати за житлово-комунальні послуги з 13.02.2018 ОСОБА_1 не має.

У березні 2019 року ОСОБА_1 позивалася до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 членів сім`ї ОСОБА_2 колишнього власника житла про визнання їх такими, що втратили право користування спірною квартирою, судовим рішенням від 03.07.2019 її позов задоволено.

Отже до липня 2019 плата за комунальні послуги нараховувалася за кількістю зареєстрованих в квартирі осіб, у тому числі на колишніх мешканців, які до липня 2019 зберігали за собою право користування житлом.

Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.

Апеляційний суд вважає, що посилання скаржника на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а саме на частину третю статті 7, є безпідставним.

Згідно із преамбулою цього Закону України він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги.

Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Отже, відповідно до норм закону відповідач набула всі права та обов`язки на дану квартиру лише з 13.02.2018 року.

Відповідачем надано до суду докази про сплату платежів за комунальні послуги починаючи з 13.02.2018 року. Отже з початку набуття права власності відповідач боргів перед відповідачем не має.

Установивши, що право власності на спірну квартиру у передбаченому законом порядку ОСОБА_1 набула у лютому 2018 року, після лютого 2018 заборгованості за послуги з утримання будинку остання не має, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з утримання будинку, яка утворилася до лютого 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач стала переможцем електронних торгів у квітні 2015, а тому і обов`язок з утримання придбаного на електронних торгах житла виник у неї з квітні 2015 року, є неспроможними і такими, що суперечать нормам права.

За положенням ст.334 ч.3,4 ЦПК України право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, виникає у набувача з моменту такого посвідчення і державної реєстрації.

Відповідно до п.6.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999 року, за яким (у редакції Тимчасового положення, чинній на час проведення торгів) переможець торгів стає власником придбаного майна з моменту отримання відповідного свідоцтва про придбання майна на електронних торгах у нотаріуса. До отримання вказаного свідоцтва особа має статус переможця торгів, а отже у неї відсутні будь-які зобов`язання з утримання придбаного з торгів майна.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 369, 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСББ «Прогрес - 65» залишити без задоволення

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С. Гончар