печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2020 р. Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Єряшевій А.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Кот О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Києві клопотання представника третьої особи про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, управління Державної казначейської служби України у Печерському районі, третя особа - Держава Україна в особі Верховної Ради України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 127 284,00 грн., втрат від інфляції в сумі 41 056,00 грн., 3 % річних у розмірі 10 295,00 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн., завданої незаконною бездіяльністю Верховної Ради України, яка полягала на думку позивача у невиконанні останньою покладеного на неї обов`язку, передбаченого п. 27 ч. 1 ст. 85, ч. 1 ст. 128 Конституції України, що призвело до тривалого позбавлення Конституційного права позивача (ч. 1 ст. 128, ч. 2 ст. 38, ст. 43 Конституції України) на продовження професійної кар`єри судді, з огляду на відсутність повноважень для відправлення правосуддя в період з квітня 2015 року по 02 листопада 2017 року.

Під час підготовчого провадження до суду надійшло клопотання представника Верховної Ради України Кот О.В. про закриття провадження у справі, з підстав того, що питання пов`язані з проходженням публічної служби, до якої відноситься і суддівська винагорода, віднесене до компетенції судів адміністративної юрисдикції. Представник також посилалась на аналогічні, на її думку, висновки у подібних правовідносинах, а саме висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц, висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17, та висновку, викладеному постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 607/15490/19.

Вислухавши представника третьої особи, яка в підготовчому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити, позивача, який проти закриття провадження у справі заперечував, а також з`ясувавши, що відповідачі будучи належним чином повідомленими в підготовче засідання не з`явились, суд з`ясувавши обставини справи прийшов до наступного висновку.

При перевірці вказаних доводів клопотання суд виходить з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦІПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в прядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема прийняття судом одного з рішень, зазначених у п.п. 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 2 вказаної статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закон і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 18 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У даній справі спірні правовідносини пов`язані з відшкодуванням ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, тобто Верховною Радою України.

Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 263/5125/18 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що 21 березня 2016 року ОСОБА_1 , звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом про визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України, яка полягає у тривалому нерозгляді з червня 2015 року по 17 березня 2016 року подання Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання його суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково згідно рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 285/бо-15 від 13 березня 2015 року, зобов`язання Верховної Ради України виконати вимоги п. 27 ч. 1 ст. 85, ч. 1 ст. 128 Конституції України і розглянути подання Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання його суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 березня 2016 року відкрито провадження у справі № 800/184/16 за вказаним позовом ОСОБА_1 .

Постановою Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання ОСОБА_1 суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково.

Зобов`язано Верховну Раду України розглянути подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання ОСОБА_1 суддею Господарського суду Миколаївської області безстроково.

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (нині - Верховний Суд) від 04 жовтня 2016 року у задоволенні заяви Верховної Ради України про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 01 червня 2016 року відмовлено.

Отже публічно-правовий спір, в якому було вирішено питання про протиправність бездіяльності Верховної Ради України та встановлення порушення прав позивача як суб`єкта публічно-правових відносин, вже було розглянуто судом у порядку адміністративного судочинства у справі № 800/184/16.

При вказаному розгляді позивачем не заявлялось вимог про відшкодування шкоди.

Звертаючись у порядку цивільного судочинства до Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 звернувся до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, управління Державної казначейської служби України у Печерському районі, третя особа - Верховна Рада України винятково з вимогами про відшкодування шкоди.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.п. 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, в даному випадку не підлягає застосуванню висновки у правовідносинах, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц, висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17, та висновки, викладені постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 607/15490/19.

З огляду на викладене та враховуючи той факт, що наразі ОСОБА_1 звернувся до суду винятково з вимогами про відшкодування шкоди, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для закриття провадження у справі за п. 1. ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 352, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника третьої особи про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, управління Державної казначейської служби України у Печерському районі, третя особа - Держава Україна в особі Верховної Ради України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 30 листопада 2020 року.

Суддя В. А. Писанець