Справа № 333/3895/19
Пр. № 2/333/222/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Яма Д.М., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Смола І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання позивача по справі ОСОБА_1 про притягнення особи до відповідальності за зловживання процесуальними правами по цивільній справі № 333/3895/19, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа № 333/3895/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: РА ЗМР по Комунарському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей.

21.10.2020 року позивач по справі ОСОБА_1 надала суду письмове клопотання про притягнення особи до відповідності за зловживання процесуальними правами, в якому просить вжити до представника органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району Борисенкової В.Б. захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, посилаючись на те, що в судовому засіданні 07.07.2020 року представник органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району Борисенкова В.Б. повідомила суду інформацію про те, що засідання органу опіки, в тому числі з розгляду питань надання висновків про доцільність визначення місця проживання дітей, нібито тривалий час не проводиться у зв`язку з карантином, і саме тому надання такого висновку є неможливим. В клопотання позивач зазначає, що як з`ясувалося шляхом отримання відповіді на офіційні запити, зазначена інформація не відповідає дійсності, засідання органу опіки відбувалися і відбуваються у штатному режимі, питання згідно з компетенції цим колегіальним органом розглядаються, висновки надаються. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 умисно повідомила суду недостовірну інформацію, діючи при цьому з метою затягування розгляду справи. Добросовісна помилка у цьому випадку виключається, оскільки визнана особа є штатним працівником РА і не може не бути достовірно обізнаю стосовно режиму роботи відповідних підрозділів. Крім того, вказане свідчить, що ОСОБА_3 умисно не виконується ухвала суду від 10.12.2019 року, відповідний висновок органу опіки суду не надано і досі, хоча така можливість реально існує. Надмірне затягування розгляду справи стало можливим саме внаслідок дій ОСОБА_3 , яка повідомила суду завідомо неправдиві відомості про «неможливість» подання доказу, тобто фактично ухилилася від виконання ухвали суду з вигаданих нею підстав.

Суд з`ясовує думку учасників процесу щодо заявленого клопотання.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Яма Д.М. підтримав заявлене позивачем клопотання, надав суду пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні, просив його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , його представника адвоката Смола І.В., заперечували проти задоволення заявленого клопотання.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши письмове клопотання, вислухавши думку учасників справи, дослідивши надані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню,не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Перелік дій, які суд відповідно до ст. 44 ЦПК України може визнати зловживанням процесуальними правами не носить вичерпний характер.

Згідно з ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною 1 статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до п. 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі довід 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, окрім іншого зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Зловживання правом це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Суд не знаходить підтверджень того, що представник третьої особи органу опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району ОСОБА_3 під час розгляду даної справи зловживала своїми процесуальними правами, як представник за довіреністю, оскільки із долученого позивачем ОСОБА_1 до свого клопотання листа заступника голови РА ЗМР по Комунарському району «від 15.07.2020 року за № ІЗ-0029-в про розгляд запиту на інформацію», вбачається, що засідання комісії з питань захисту прав дитини РА ЗМР по Комунарському району відбувалися в період з січня по липень 2020 року із зазначенням дат їх проведення, однак, не зазначено, що данні засідання відбувалися у відкритій формі із запрошенням сторін (осіб) із подальшим складенням відповідного висновку.

Як неодноразово пояснювала в судовому засіданні представник ОСОБА_4 , судові засідання комісії із захисту прав дитини відбувалися в даний період часу, однак проводилися у закритій формі зі складенням протоколом, але без запрошення осіб та відкладалися без виготовлення висновку щодо доцільності розв`язання спору, оскільки на той період часу сторони не запрошувалися за засідання комісії із захисту прав дитини, у зв`язку з дією в країні карантинних обмежень.

Однак, після поновлення справи, в наступному судовому засіданні 21.10.2020 року, у зв`язку з виниклою необхідністю, представник третьої особи ОСОБА_3 повідомила, що питання щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей розглядаються, комісія проводить засідання один раз на місяць, за результатами яких видає висновки, у зв`язку з чим, суд зобов`язав в наступне засідання надати такий висновок щодо доцільності розв`язання спору. 23.11.2020 року на адресу надійшов висновок заступника голови РА ЗМР по Комунарському району щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , 2015 року народження, та ОСОБА_6 , 2017 року народження.

Крім того, суд зазначає, що судові засідання, які відбувалися під час розгляду даної справи, відкладалися не з причини того, що представник третьої особи не може надати висновок органу опіки та піклування, а з іншим підстав, а саме: зупинення провадження у справі для проведенням експертизи, виклик та допит свідків, ознайомлення з матеріалами справи, та ін.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про визнання зловживанням процесуальними правами дії представника третьої особи ОСОБА_3 та накладення штрафу, оскільки будь-яких зловживань процесуальними правами представником третьої особи під час розгляду справи та випадків передбачених статтею 148 ЦПК України в процесуальних діях представника третьої особи судом не встановлено.

Керуючись ст. 44, ст. ст. 143, 148, п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача по справі ОСОБА_1 про притягнення особи до відповідальності за зловживання процесуальними правами по цивільній справі № 333/3895/19 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути включена до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: В.Б. Кулик