Постанова

Іменем України

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 158/1601/19

провадження № 61-5698св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Луцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів), Державне підприємство «Сетам», ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Надія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року у складі судді Костюкевича О. К. та постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Осіпука В. В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Надія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним свідоцтва та рішення про державну реєстрацію, застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що 28 грудня 2004 року він придбав за договором купівлі-продажу у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0961 га із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території масиву «Гуща» Ківерцівського району Волинської області.

У 2004 року після укладення договору купівлі-продажу він звернувся до Управління Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області, а 02 лютого 2005 року отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 039158 на своє ім`я, тобто право власності на земельну ділянку було зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1061, і присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0158.

Нещодавно йому стало відомо, що належна йому на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер :01:001:0158, була реалізована з електронних торгів, які відбулись 08 листопада 2017 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 877 296,16 грн.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0158, приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Н. В. 13 лютого 2019 року на підставі свідоцтва з прилюдних торгів, виданого 13 лютого 2019 року зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Тобто, з електронних торгів було продано належну йому земельну ділянку в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив:

- визнати недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП «Сетам») 08 листопада 2017 року щодо реалізації земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер 07218828:01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, застосувавши наслідки недійсності правочину у виді двосторонньої реституції, повернути у власність ОСОБА_1 вказану земельну ділянку;

- стягнути зі Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Луцький РВ ДВС Західного МРУ МЮ) грошові кошти на користь ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво від 13 лютого 2019 року, видане приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В., яким посвідчено право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 ;

- визнати незаконним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року, з урахування ухвали цього ж суду від 12 березня 2020 року про виправлення описки, позов задоволено.

Визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 08 листопада 2017 року щодо реалізації земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, застосувавши наслідки недійсності правочину у виді двосторонньої реституції.

Повернуто у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке, Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Стягнуто з Луцького РВ ДВС Західного МРУ МЮ на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 547 128 грн, внесені на оплату за придбану земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно з актом держаного виконавця про прилюдні торги від 28 листопада 2017 року, шляхом списання Головним управлінням державної казначейської служби України у Волинській області коштів з рахунків державної служби, а в разі їх відсутності у передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво від 13 лютого 2019 року, видане приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В., яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за ОСОБА_2 .

Визнано незаконним рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. та скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, оскільки у відповідності до діючого на час набуття права власності законодавства уклав цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, в порядку, встановленому законом, та звернувся до Територіального органу Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки, який провів реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.

Державний виконавець під час передачі на реалізацію майна боржника ОСОБА_3 не встановив достовірно, чи належить спірне майно йому на праві власності, внаслідок чого на електронних торгах було реалізовано майно, яке не належало боржнику, тому електронні торги проведені з порушенням вимог законодавства, зокрема при проведенні вищевказаних електронних торгів були порушені права позивача, як власника спірної земельної ділянки.

Постановою Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційні скарги Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, правонаступником якого є Луцький РВ ДВС Західного МРУ МЮ, та ДП «Сетам» залишено без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2020 року Луцький РВ ДВС Західного МРУ МЮ подав касаційну скаргу на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з Луцького РВ ДВС Західного МРУ МЮ 547 128 грн, внесеної на оплату за придбану спірну земельну ділянку, та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга тим, що в описовій частині рішення суду першої інстанції зазначено про відмову в задоволенні позову, однак у резолютивній частині рішення позов задоволено. Тому неможливо зрозуміти як місцевий суд відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову його задовольнив.

Судами попередніх інстанцій не враховано того факту, що рішення суду у цій справі не тільки може вплинути, а й впливає на стягувача - ПАТ «БМ Банк» та боржника ОСОБА_3 в межах процедури виконавчого провадження № 44790720 при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 червня 2010 року. Проте зазначені особи не були залучені до участі у розгляді справи як треті особи, у зв`язку з чим суди позбавили стягувача та боржника у виконавчому провадженні на доступ до правосуддя та на судовий захист.

Висновки апеляційного суду про правомірність стягнення з виконавчої служби 26 820 грн та 536,40 грн, які були сплачені ОСОБА_2 на рахунки ДП «Сетам» суперечать Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та призведе до подвійного повернення гарантійного внеску покупцю.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У липні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що договірні відносини існували між ним та виконавчою службою, а не іншою особою, тому при застосуванні двосторонньої реституції та ефективного захисту його порушених прав, слід стягнути загальну суму коштів перераховану ним на виконання цих договірних відносин, а не конкретну суму перераховану на рахунок виконавчої служби. В свою чергу виконавча служба має право стягнути сплачені нею кошти з третіх осіб, таких як ДП «Сетам» та банку.

Крім того, зазначив про те, що Луцький РВ ДВС Західного МРУ МЮ звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ «БМ-2018», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення коштів, які збережені відповідачем за рахунок позивача без достатньої правової підстави. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі. Із позовної заяви встановлено, що виконавча служба визнала протиправність своїх дій і правомірність рішень Ківерцівського районного суду Волинської області та Волинського апеляційного суду про визнання недійсними прилюдних торгів та застосування двосторонньої реституції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Ківерцівського районного суду Волинської області.

09 червня 2020 року справа № 158/1601/19 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 грудня 2004 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території масиву «Гуща» Ківерцівського району Волинської області.

02 лютого 2005 року Управлінням Держкомзему у Ківерцівському районі Волинської області видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВЛ № 039158, право власності на яку було зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1061, і присвоєно кадастровий номер земельній ділянці :01:001:0158.

Зазначена земельна ділянка була реалізована з електронних торгів, які відбулись 08 листопада 2017 року при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості за кредитом 877 296,16 грн та судових витрат в розмірі 1 820 грн.

Згідно з Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0158, приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Кузьміч Н. В. 13 лютого 2019 року на підставі свідоцтва з прилюдних торгів, виданого 13 лютого 2019 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Копетюком В. О. під час примусового виконання виконавчого листа № 2-1786/10 від 22 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь БМ «Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 877 296,16 грн та судових витрат в розмірі 1 820 грн, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 , а в подальшому реалізовано через електронні торги.

Також судами встановлено, що проведенням електронних торгів з реалізації описаного та арештованого майна, що належить ОСОБА_3 , а саме земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер 07218828:01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, які відбулися 08 листопада 2017 року, займалося ДП «Сетам». Переможцем торгів визнано ОСОБА_2 , який придбав спірне майно за 547 128 гривень, що підтверджується актом про проведені електронні торги від 28 листопада 2017 року та протоколом від 08 листопада 2017 року № 295839.

Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13 лютого 2019 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області Кузьміч Н. В. проведено реєстрацію земельної ділянки площею 0,0961 га, кадастровий номер 07218828:01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області за ОСОБА_2 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Примусова реалізація заставного майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю дій і правовідносин, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, і особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до закону.

З огляду на зміни у законодавстві, що належить застосуванню у спірних правовідносинах, реалізація заставленого майна повинна регулюватися та здійснюватися відповідно до нормативних актів, чинних на час виникнення таких дій, а саме: на час організації та проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна.

Частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмійстатті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 розділу X Порядку реалізації арештованого майна на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно.

Згідно з пунктом 4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди Організатору) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди організатору (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги, який є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а у випадку придбання нерухомого майна документом, на підставі якого нотаріусом видається свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, акт про проведення, який складений за результатами торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.

З огляду на це, порушення встановлених Порядком правил проведення торгів є підставою недійсності прилюдних торгів.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677цс16.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець не скористався наданим правом, внаслідок чого надав організатору торгів неактуальну інформацію щодо предмета реалізації, що призвело до реалізації на торгах майна, яке фактично вже не належало боржнику ОСОБА_3 Державний виконавець не отримав належного підтвердження про те, що передане на реалізацію майно вже не належить боржнику, внаслідок чого була реалізована земельна ділянка, яка знаходиться у власності іншої особи, що призвело до порушення права позивача на отримання у власність придбаного майна і безпідставну сплату ОСОБА_2 коштів на прилюдних торгах за незаконно проданий об`єкт нерухомого майна.

Також Верховний Суд погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, в частині повернення у власність ОСОБА_1 земельної ділянки та стягнення грошових коштів, внесених на оплату за придбану земельну ділянку, з огляду на таке.

До наслідків визнання електронних торгів недійсними застосовуються наслідки визнання правочинів недійсними, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України, за якою у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі - все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (статті 655 ЦК України).

Відповідно до частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У разі визнання електронних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору.

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з електронних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт. А продавцем за договором купівлі-продажу майна з електронних торгів може бути як спеціалізована організація, що проводила торги, так і виконавча служба, від імені якої могла виступати спеціалізована організація як організатор торгів.

Враховуючи те, що реституція, тобто повернення у стан, який існував до укладення недійсного правочину, можлива лише між його сторонами, судам необхідно встановити, хто саме є продавцем та покупцем за договором, який було укладено за результатами проведення електронних торгів та який у подальшому визнано недійсним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, у зв`язку з чим спірна земельна ділянка підлягає поверненню законному власнику ОСОБА_1 , а кошти - ОСОБА_2 .

Доводи касаційної скарги про незалучення до участі у справі як третіх осіб стягувача ПАТ «БМ Банк» та боржника ОСОБА_3 , у зв`язку з чим позбавили їх права на доступ до правосуддя та судовий захист, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України 2004 року).

Аналогічні норми містяться у частинах першій, третій статті 13 ЦПК України.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 3 частини другої статті 119 ЦПК України 2004 року). Аналогічні норми містяться у пунктах 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України 2004 року, частина друга статті 48 ЦПК України). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, а покупцем - переможець електронних торгів.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тобто у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

НіПАТ «БМ Банк», ні ОСОБА_3 не були сторонами правочину, який визнано недійсним, тому вирішення цієї справи безпосередньо не зачіпає інтереси зазначених осіб.

Також не заслуговують на увагу аргументи касаційної скарги про те, що в описовій частині рішення суду першої інстанції зазначено про відмову в задоволенні позову, однак у резолютивній частині рішення позов задоволено, у зв`язку з чим не можливо зрозуміти як місцевий суд відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову його задовольнив, оскільки вказаний недолік може бути усунений шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року та постанова Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в частині визнання недійсними електронних торгів, повернення у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, визнання незаконним та скасування свідоцтва від 13 лютого 2019 року, визнання незаконним рішення державного реєстратора та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в касаційному порядку не оскаржуються, тому Верховним Судом не переглядаються.

Щодо клопотання про зупинення виконання рішення суду

У вересні 2020 року Луцький РВ ДВС Західного МРУ МЮ звернувся до Верховного Суду засобами поштового зв`язку із клопотанням про зупинення виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року в частині стягнення 547 128 грн до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

Зазначене клопотання обґрунтував тим, що позивач вже отримав виконавчий лист у цій справі та пред`явив його до виконання, що підтверджується листом ГУ ДКС України у Львівській області від 14 травня 2020 року. У разі задоволення касаційної скарги повернути кошти буде не можливо.

Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Оскільки суд касаційної інстанції залишив рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в оскаржуваній частині без змін, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зупинення виконання рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року в частині стягнення 547 128 грн.

Касаційну скаргу Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року в частині стягнення з Луцького районного відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 547 128 грн, внесених на оплату за придбану земельну ділянку площею 0,0961 га, кадастровий номер :01:001:0158, що розташована на масиві «Гуща» у селі Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно з актом держаного виконавця про прилюдні торги від 28 листопада 2017 року, шляхом списання Головним управлінням державної казначейської служби України у Волинській області коштів з рахунків державної служби, а в разі їх відсутності у передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська