КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/274/20 головуючий у І інстанції: Потабенко Я.В.
провадження 22-ц/824/8180/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування різниці вартості предмета іпотеки понад суму забезпеченого нею зобов`язання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась із вищевказаним позовом.

Просила стягнути з відповідача 413 580 доларів США, в якості відшкодування різниці між вартістю предмета іпотеки і сумою забезпечених нею вимог.

В березні 2020 року позивачка звернулась із заявою про забезпечення позову, оскільки відповідачем розпочато продаж належного йому майна.

Просила накласти арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , та на грошові кошти на рахунках, що належать ОСОБА_3 у сумі 5 296 939 грн.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , в решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такими висновками суду, ОСОБА_1 , яка не являється учасником справи, подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення її прав та інтересів оскаржуваним судовим рішенням.

Зазначає, що будинок на який накладено арешт було збудовано під час перебування її у шлюбі з відповідачем по справі - ОСОБА_3 , тому він являється спільною власністю подружжя, а відтак вважає, що порушено право в частині володіння, користування та розпорядження належною їй частиною майна.

Вважає, що обґрунтованих підстав для забезпечення позову немає, оскільки відповідачем дії спрямовані на ухилення від виконання можливого рішення суду не вчинялись, а будинок на який накладено арешт не є являється предметом спору.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує, що відповідач після пред`явлення позову вже реалізував частину свого майна, а відтак вжиті судом заходи забезпечення позову вважає обґрунтованими, доводи апеляційної скарги не визнає.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 виступив проти задоволення апеляційної скарги.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 реалізовано своє право як учасником справи шляхом подання апеляційної скарги, в якій ґрунтовно і змістовно викладено свою позицію щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, який належить на праві власності ОСОБА_3 , може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, щодо задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частина 2 ст. 3 цього Закону визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Таким чином у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено в ході розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 , позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 413 580 дол. США, що є еквівалентно 9 964 093 грн.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с.45).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначав, що на даний час відповідач є власником будинку та у нього існує реальна можливість вільно розпорядитися ним на власний розсуд, крім того ОСОБА_3 вже провів відчуження частини свого майна, а відтак не виключена можливість продажу вищезазначеного будинку, що в разі задоволення позовних вимог, може привести до утруднення виконання рішення суду.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 посилалась на належність частини будинку на який накладено арешт до спільної сумісної власності її та відповідача.

Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 зауважував, що наразі будинок перебуває у власності відповідача, а в разі необхідності виділу частки майна відповідач зможе звернутись із відповідною заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, іншого належного на праві власності майна відповідачем не зазначено, права користування та володіння будинком судом не порушено.

Колегія суддів відхиляє посилання на те, що у справі про скасування рішення про державну реєстрацію будинку - предмету іпотеки, з приводу якого позивач звернувся з позовом про відшкодування різниці вартості понад суму забезпеченого зобов`язання, вже вжито заходи забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову в іншій справі, з іншим предметом спору, вжиті щодо іншого будинку, не можуть впливати на висновки суду у справі, яка перебуває на розгляді суду.

Доводи, що будинок за адресою АДРЕСА_1 не відноситься до предмету іпотеки не впливає на висновки суду, щодо накладення арешту, оскільки предметом спору є грошова вимога, а арешт вказаного майна здійснено у відповідності до чинного законодавства та направлено на те, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відсутні дії відповідача спрямовані на ухилення відповідача від виконання можливого рішення не приймаються до уваги, оскільки було з`ясовано, що ОСОБА_3 розпочав реалізацію належного йому майна після подачі позову ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Вищевказані обставини вже були з`ясовані апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 .

В іншій частині ухвала місцевого суду не оскаржувалась.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: