Справа №295/3314/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.,

секретаря - Вольської К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 пред`явив позов про визначення місця проживання дітей.

Зазначив, що сторони по справі в період з 22.05.2007 року перебували в шлюбі, під час якого народились діти:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22.06.2016 року шлюб розірвано.

Позивач зауважує, що після повернення з республіки Польщі, де він перебував на роботі, ним здійснено відвідування дітей за місцем проживання відповідача. Під час перебування у помешканні на нього здійснено напад з боку співмешканця відповідача - ОСОБА_6 . В подальшому діти повідомили про те, що вказана особа спільно з їх матір`ю вживають алкогольні напої, приводять до квартири сторонніх.

За наслідком вказаних обставин діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переїхали до місця проживання батьків позивача. Малолітня ОСОБА_9 , за твердженням позивача, залишилась із матір`ю через психологічний тиск не неї.

Позивач вказує на суттєві зміни в емоційному стані дітей піч час їх проживання з відповідачем, зниження успішності у навчанні, погіршення фізичного здоров`я. Сторона посилається на існування всіх необхідних умов в забезпечення проживання дітей разом із ним, а саме: офіційного працевлаштування, наявності у користуванні будинку. Крім того, бажання проживати із батьком висловили діти.

З врахуванням положень ст. 161 СК України позивач просить визначити місцем проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком.

Відповідачем подано зустрічну позовну заяву, в якій особа, визнаючи обставини погіршення відносин між колишнім подружжям, вказує на фактичну відсутність допомоги з боку позивача в утриманні та забезпеченні дітей. У зв`язку із пожежею, яка відбулась за місцем проживання ОСОБА_2 , рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.02.2016 року № 108 ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2007 року народження, ОСОБА_4 , 2011 року народження, ОСОБА_5 , 2013 року народження, взято на облік у міськвиконкомі для надання житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання громадян та надано у користування кімнату в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 восени 2017 року прийшов до місця проживання позивача та наніс їй побої. Забравши дітей із собою відповідач позбавив можливості позивача бачитись та спілкуватись із дітьми.

Згідно відповіді Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 1731 від 28.11.2017 року позивача повідомлено про те, що діти в сім`ї ОСОБА_1 мають належні умови проживання, але перебувають в тривожному, пригніченому стані.

Позивач за зустрічним позовом вказує на позитивне вирішення питання щодо продовження строку проживання ОСОБА_2 із сім`єю у житлових приміщеннях з фонду житла для тимчасового проживання, надання у користування ще однієї кімнати.

Неповнолітній ОСОБА_4 самостійно приїхав 24.03.2019 року за адресою проживання позивача та повідомив про те, що його побив батько, з останнім проживати він не буде.

З даного приводу працівниками Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду.

Згідно довідки КП «ВЖРЕП-9» від 19.02.2019 року ОСОБА_2 та неповнолітні ОСОБА_4 2007 року народження, ОСОБА_4 , 2011 року народження, ОСОБА_5 , 2013 року народження, ОСОБА_10 , 2018 року народження, проживають в кімнатах АДРЕСА_2 .

Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 21.01.2019 року встановлено, що ОСОБА_9 , 2007 року народження, не бажає проживати з батьком.

Позивач звертає увагу, що саме внаслідок тяжкого матеріального становища вона була змушена брати кредити, на день звернення із позовом отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_2 просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, у задоволенні первісного позову відмовити.

В судовому засіданні від 07.02.2020 року сторони підтримали наведені ними вимоги та заперечення.

Ухвалою суду від 24.11.2020 року зустрічний позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі в період з 2007 року. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 22.06.2016 року шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З приводу визначення місця проживання дітей між батьками виник спір.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ОСОБА_2, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 18.11.2020 року № 1387, інтересам дітей відповідає визначення місця проживання дитини із батьком.

За змістом висновку спеціалістами служби у справах дітей міської ради обстежено умови проживання по АДРЕСА_3 . З`ясовано, що в кімнатах через заборгованість відключено електропостачання, у кімнаті 54 вибите скло.

Отримані з навчальних закладів відомості вказують на те, що навчання та виховання неповнолітньої ОСОБА_9 , яка відвідує ЗОШ № 20, займається мати ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 в останні три роки поведінкою не цікавиться, батьківські збори не відвідує.

ОСОБА_11 , який навчається в ЗОШ № 28, під час проживання із батьком мав охайний вигляд, батько підтримував контакт з класним керівником.

З 13.08.2020 року ОСОБА_7 проживає із матір`ю, яка також цікавиться навчанням та займається вихованням.

ОСОБА_5 , який навчається в ЗОШ № 28, виховується батьком, останній тримає процес навчання на контролі.

З метою забезпечення повного та об`єктивного дослідження доказів в судовому засіданні також була за`ясована думку неповнолітніх ОСОБА_12 , 2007 року народження, та ОСОБА_13 , 2011 року народження, які повідомили суду про те, що вони почали проживати спільно із батьком після того, як мати сказала уходити до нього.

На думку суду, вищевказане свідчить про відповідність якнайкращим інтересам дітей визначення місця проживання із батьком, що забезпечуватиме ознаки стабільності та передбачуваності, виявлятиме стійке середовище гармонійного розвитку. Розлучення рідних братів та сестри є неприпустимим.

За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити первісний позов.

Керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання дітей, задовольнити.

Визначити місцем проживання неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання їх батька - ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Д.М.Лєдньов