ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 610/825/20

провадження № 22ц/818/4752/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо»,

відповідачка - ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року в складі судді Тімонової В.М.

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ОСОБА_2 07 квітня 2017 року укладено договір страхування № АК/4776360, згідно якого він зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених законом.

Вказав, що 10 квітня 2017 року, близько 17 години 30 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_1 , по вулиці Соборній у м. Балаклія Харківської області не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, допустив занос керованого ним авто на зустрічну полосу руху, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Богдан А09202», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою про закриття кримінального провадження від 29 вересня 2017 року встановлено, що дії водія ОСОБА_3 перебували у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками. Також встановлено, що водій ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем, рухався із швидкістю 100 км/год, що є перевищенням швидкості, максимально дозволеної для населених пунктів.

Зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля «Богдан А09202», державний номер НОМЕР_2 , заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 50 763,95 грн, що підтверджується звітом про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу від 13 листопада 2017 року. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту від 20 листопада 2017 року склала 50 763,95 грн без ПДВ.

Вказав, що страхове відшкодування у зазначеному розмірі виплачено потерпілій особі на підставі заяви та платіжного доручення № 8520 від 23 листопада 2017 року.

Зазначив, що він має право на відшкодування вказаної суми, виплаченої потерпілому у порядку регресу, оскільки водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, 50 763,95 грн та судові витрати.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 50 763,95 грн та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не є особою, відповідальною за завдані збитки, адже винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 10 квітня 2017 року, є її померлий чоловік - ОСОБА_3 , який правомірно володів застрахованим автомобілем та керував ним у стані алкогольного сп`яніння, спадщину після смерті якого вона не оформляла, тому не може відповідати за його зобов`язаннями; що власником автомобіля на час дорожньо-транспортної пригоди було Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс».

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що з ОСОБА_1 як страхувальника за договором страхування № АК/4776360 підлягає стягненню сума страхового відшкодування, виплаченого страховою компанією потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді особі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 квітня 2017 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_2 укладено договір страхування, що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4776360 зі строком дії з 08 квітня 2017 року до 07 квітня 2018 року. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «SKODA OCTAVIA» А5, номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн, франшиза - 0 грн (а. с. 7, зворот).

Право власності на автомобіль «SKODA OCTAVIA» А5, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а. с. 13, зворот).

10 квітня 2017 року близько 17:30 в районі розташування будинку АДРЕСА_1 відбулось зіткнення транспортного засобу «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Богдан-09202» автобус D», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого на місці події загинув водій автомобіля «SKODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та його пасажирка - ОСОБА_5 , а також постраждали пасажири транспортного засобу «Богдан-09202» автобус D» та його водій ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 64-БЛт/17 від 26 травня 2017 року, рухався зі швидкістю 100 км/год, що є перевищенням швидкості, максимально дозволеної для населених пунктів.

Дії водія ОСОБА_3 згідно висновку авто-технічної експертизи №576/17 від 22 серпня 2017 року перебували у причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Постановою про закриття кримінального провадження від 29 вересня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000519 від 11 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, закрито у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_3 (а. с. 11-12).

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» із заявою на виплату страхового відшкодування (а. с. 7).

Як вбачається зі звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 124477/2017 від 13 листопада 2017 року, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Богдан А-09202», державний номер НОМЕР_4 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає: з ПДВ 60 916,74 грн, без ПДВ 50 763,95 грн (а. с. 14-20).

Зі страхового акту від 20 листопада 2017 року вбачається, що сума страхового відшкодування до виплати власнику пошкодженого автомобіля - Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто-ОВІ» визначена у розмірі 50 763,95 грн без ПДВ (а. с. 21).

Зазначене страхове відшкодування виплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Авто-ОВІ», що підтверджується платіжним дорученням № 8520 від 23 листопада 2017 року (а. с. 22).

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Зокрема, відповідно до підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, положеннями підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено альтернативне право страховика після виплати страхового відшкодування на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, але тільки за умови керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, яка трапилась 10 квітня 2017 року, скоєна ОСОБА_3 під час керування забезпеченим транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Страхувальником за договором страхування цивільно-правової відповідальності є ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, оскільки позивач, виконавши свої зобов`язання страховика у повному обсязі, виплатив власнику пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля страхове відшкодування у розмірі 50 763,95 грн, він набув право зворотної вимоги до страхувальника або водія на підставі підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позову та стягнення з відповідачки, яка є страхувальником, виплаченого страховиком потерпілій особі страхового відшкодування в порядку регресу.

При цьому, суд першої інстанції помилково послався на положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказані норми регулюють відносини щодо заміни кредитора у зобов`язанні, тобто переходу права вимоги від однієї особи до іншої (суброгація), тоді як у цій справі між сторонами виникли відносини щодо зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Разом з тим, це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що вона не повинна відповідати за збитки, адже винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є її померлий чоловік, який керував транспортним засобом, а власником автомобіля є юридична особа, судова колегія відхиляє, оскільки норма підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зобов`язує страховика звертатись саме до водія забезпеченого транспортного засобу. Ця норма передбачає у випадках, якщо водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наявність у страховика права на пред`явлення регресного позову або до страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Право страховика пред`явити вимоги у порядку регресу до власника транспортного засобу, який не є страхувальником чи водієм, законом не передбачено. Таким чином, позивач мав право пред`явити вимоги саме до ОСОБА_1 як страхувальника за договором страхування незалежно від того, що водієм автомобіля був її померлий чоловік. З урахуванням викладеного, твердження ОСОБА_1 щодо того, що вона не приймала спадщину після смерті ОСОБА_3 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини не мають значення для вирішення спору.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 листопада 2020 року