Ухвала

23 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 351/651/20

провадження № 61-16113ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області, на дії старшого державного виконавця Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано - Франківській області (далі - старший державний виконавець Снятинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано - Франківській області).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано - Франківської області від

05 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Снятинського районного суду Івано - Франківської області від 05 червня

2020 року залишено без змін.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Івано - Франківського апеляційного суду від

16 жовтня 2020 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційні скарзі не зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У порушення вимог пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України прохальна частина касаційної скарги викладена альтернативно та нечітко.

Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, заявник просить визнати дійсними та законними: подані ним до суду заяви (клопотання); процесуальні рішення судів попередніх інстанцій та відповіді на його звернення; постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року та скасувати її, а також подану касаційну скаргу.

З матеріалів касаційного провадження убачається, що постанова Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року ухвалена за наслідками апеляційного перегляду ухвали Снятинського районного суду Івано - Франківської області про визнання скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця неподаною та повернення її заявнику.

У касаційній скарзі заявник не зазначає чи оскаржується ним ухвала Снятинського районного суду Івано - Франківської області від 05 червня

2020 року, та не зазначає, яке судове рішення просить ухвалити за наслідками розгляду його касаційної скарги на постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року.

За змістом частини першої та четвертої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Повноваження суду касаційної інстанції визначено статтею 409 ЦПК України.

За змістом частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Таким чином заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із зазначенням передбачених статтею 389 ЦПК України підстав (підстави) касаційного оскарження, та уточненням вимог касаційної скарги та її прохальної частини, відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України та статті 409 ЦПК України.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених поряду і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з підпунктом 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України

«Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подання позову) за подання до суду касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання касаційної скарги заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).

На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції, або надати документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано - Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 14 грудня

2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик