ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1749/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/824/19 Категорія: 302020100 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Селянське (фермерське) господарство «Відродження»;

третя особа - відділ у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області;

особа, яка подає апеляційну скаргу голова Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Мороз В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу голови Селянського (фермерського) господарства «Відродження» ОСОБА_2 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.09.2020 року, постановлене під головуванням судді Фролова О.Л. у залі № 1 у залі Тальнівського районного суду Черкаської області 07.09.2020 року о 14 год. 05 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського ) господарства «Відродження», третя особа відділ у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати, -

в с т а н о в и в :

05.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Відродження», третя особа відділ у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати.

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 змінив предмет, підставу позову та зменшив позовні вимоги, просив суд про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЧР № 017712, виданого 26.05.2003 року, є власником земельної ділянки площею 2,18 га, що розташована на адміністративній території Глибочківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, яку він передав в оренду, 10.10.2006 року уклавши з відповідачем СФГ «Відродження» договір оренди земельної ділянки строком на п`ять років.

23.07.2012 року позивач ОСОБА_1 повторно уклав договір оренди землі з СФГ «Відродження» строком на 10 років.

Відповідач зареєстрував вказаний договір 23.07.2012 року у третьої особи Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області.

23.07.2012 року ОСОБА_1 передав СФГ «Відродження» земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за актом прийому-передачі.

У 2012 році відповідач виплатив позивачу ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою в сумі 2478,82 грн., у 2013 році 3029,67 грн.

02.04.2014 року на прохання позивача ОСОБА_1 відповідачем було виплачено наперед орендну плату в розмірі 20000 грн. При цьому, відповідачем було зазначено, що річний розмір орендної плати становить 3030 грн., тому він повідомив, що до закінчення дії договору оренди землі не буде отримувати орендну плату за свою земельну ділянку, хоча, при цьому, у розписці написав суму 30000 грн. та склав довіреність на голову СФГ «Відродження» ОСОБА_2 для отримання орендної плати.

ОСОБА_1 посилається на у позовній заяві на те, що відповідач СФГ «Відродження» у 2014 році нарахована орендна плата 3564, 32 грн., а виплачено - 3029,67 грн., у 2015 році нарахована орендна плата 7185,63 грн., а виплачено 6000 грн., у 2016 році нарахування 9937,88 грн., а виплата 8000 грн., у 2017 році нарахування 10310,55 грн., а виплата 8300 грн., у 2018 році нарахування 12049,68 грн., а виплата 9700 грн., всього була нарахована орендна плата 43048,06 грн. Із вказаної суми відповідач сплатив за позивача податок у розмірі: 534,65 грн.+1185,63 грн. + 1934,88 грн. +2010,65 грн.+2349,68 грн.=8018,49 грн.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач СФГ «Відродження» мало б виплатити йому орендну плату за період 2014-2018 роки у розмірі 35029,57 грн., за мінусом наперед виплаченої орендної плати за розпискою у розмірі 30000 грн., залишок невиплаченої орендної плати становить 5029,67 грн. згідно розрахунків позивача.

Позивач ОСОБА_1 посилається, що відповідачем була нарахована благодійна допомога за 2016-2018 роки у розмірі 6430,00 грн., яка не увійшла в суму погашення наперед виплаченої орендної плати у розмірі 30000 грн.

Таким чином, позивач вважає, що заборгована орендна плата разом з допомогою становить 11459,67 грн., та орендна плата за 2019 рік в сумі 9700,00 грн., а всього відповідачем йому заборговано 21159,67 грн.

Позивач посилається на те, що у договорі оренди землі від 23.07.2012 року, відсутні всі істотні умови договору, наявність яких вимагається при укладенні вказаних договорів станом на час укладення договору, а саме відсутній об`єкт оренди: кадастровий номер земельної ділянки, орендна плата: її розмір та форми платежу.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати договір оренди земельної ділянки, укладений 23.07.2012 року між ним, ОСОБА_1 та СФГ «Відродження», зареєстрований в Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 23.07.2012 року за № 04711 недійсним з моменту його укладення. Стягнути з СФГ «Відродження» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2018-2019 роки та благодійну допомогу за 2016-2018 роки у загальному розмірі 21159,67 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 1536,80 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Селянсько (фермерського) господарства «Відродження», третя особа відділ у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області, який зареєстрований в Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК 23 липня 2012 року за № 04711 з моменту його укладення.

Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства «Відродження» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі по договору оренди земельної ділянки від 23.07.2012 року в розмірі 14729 (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 67 коп.

Стягнуто з Селянсько (фермерського) господарства «Відродження» на користь ОСОБА_1 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. понесених судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, голова Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 05.10.2020 року Вх. 10306/20- вх.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначається, що суд необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання недійним договору оренди земельної ділянки від 23.07.2012 року. Скаржник, вказує, що даний висновок суду з приводу визнання договору недійсним є безпідставним, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому є незаконним.

Скаржником звертається увага, на норми ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на 23 липня 2012 року, в якій не міститься зазначених в рішенні суду умов, віднесених до істотних умов договору. Це, зокрема, і наявність кадастрового номеру земельної ділянки, інших відомостей на відсутність яких в оспорюваному договорі, послався суд, як єдину підставу визнання договору недійсним.

Таким чином, на думку скаржника, суд неправильно застосував положення Закону України «Про оренду землі» до спірних правовідносин.

У скарзі скаржник посилається, що судом не взято до уваги, що оспорюваний договір від 23.07.2012 року, в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію в Тальнівському районному відділі державного земельного кадастру. Сторонами, при укладенні оскаржуваного договору оренди землі дотримані вимоги ЦК України, Закону України «Про оренду землі», постанови КМУ № 220 від 03.03.2004 року, тому права орендодавця не були порушені.

В апеляційній скарзі звертається увага на те, що позивач не надав жодних доказів на обґрунтування наявності та розміру заборгованості у виплаті йому орендної плати СФГ «Відродження». Скаржник стверджує, що повністю сплатив кошти позивачу за оренду земельної ділянки, що підтверджується розпискою, наданою суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що розгляд даної цивільної справи проведено судом першої інстанції з порушенням вимог процесуального права. Суд в порушення порядку подання доказів, встановлених ст. 83 ЦПК України, без клопотання позивача про витребування доказів, з власної ініціативи витребував від третьої особи відділу Держгеокадастру у Тальнівському районі копію Державного Акту на землю довідки та інші докази, обов`язок щодо подання яких покладено на сторони провадження у відповідності до ст. 81 ЦПК України.

Судом задоволено клопотання про обов`язкову участь третьої особи відділу Держгеокадастру у Тальнівському районі, однак наступні засідання проводились без участі представника третьої особи без надання підтвердження про причини неявки. Тому скаржник вважає, що дані обставини ставлять під сумнів об`єктивність розгляду справи та неупередженість суду.

Також скаржник посилається, що судом допущено порушення правил підсудності розгляду справи, оскільки голова товариства ОСОБА_2 є присяжним Тальнівського районного суду Черкаської області, приймав участь у розгляді кримінальної справи як присяжний за участі головуючого судді Фролова О.Л., якому відомо, що ОСОБА_2 є присяжним. Тому вважає, що за таких обставин, підсудність справи, де він ОСОБА_2 є відповідачем, стороною у справі відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України повинен був визначити суд вищої інстанції, оскільки він є присяжним, що прирівнюється до повноважень судді, але суд не звернув на це належної уваги.

Скаржник вважає, що суд неповно з?ясував обставини справи, визнав встановленими обставини, які не були доведені належними та допустимими доказами, та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, тому ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню .

В апеляційній скарзі голова Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Мороз М.В. просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СФГ «Відродження» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.07.2012 року та стягнення заборгованості по орендній платі та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02.11.2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції у даній справі ухвалив судове рішення з дотриманням вимог, передбачених законодавством в повному об`ємі, та повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав обставини, які були доведені належними та допустимими доказами, зробив висновки, які відповідають фактичним обставинам справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення. Тому судове рішення відповідає вимогам, що зазначені у ст. 263 ЦПК України.

У відзиві позивач посилається на свої обґрунтування позовних вимог, що повторюють доводи позовної заяви щодо вимог позивача, та є аналогічними, викладеним в позовній заяві.

Позивач вказує у відзиві, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та не дають підстав для висновків про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Відродження» залишити без задоволення, а рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.09.2020 року у справі за № 704/824/19, провадження № 2/704/99/20 залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача та його представника, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону, оскільки судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог щодо визнання договору оренди недійсним, дійшовши висновку, що договір оренди землі, укладений 23.07.2012 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем СФГ «Відродження» не містить усіх істотних умов договору оренди землі, визначених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: істотна умова об`єкт оренди (кадастровий номер земельної ділянки), істотна умова орендна плата з визначенням її розміру та форми платежу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні документи, які є невід`ємною частиною договору оренди землі відповідно до закону, а саме: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тому суд вважав, що за таких обставин, є підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача орендної плати за 2018-2019 роки по договору оренди землі б/н від 23.07.2012 року у загальній сумі з благодійною допомогою за 2016-2018 роки у розмірі 21159,67 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги розписку про отримання позивачем коштів наперед в рахунок оплати за орендну плату, та дійшов висновку, що благодійна допомога, нарахована у розмірі 6430 грн. не є орендною платою в розумінні ч. 6 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», а тому не підлягає стягненню, у зв`язку з чим частково задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача не виплаченої орендної плати в розмірі 14729 грн. 67 коп.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду в частині визнання недійним договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» не відповідає обставинам справи та вимогам закону, судом невірно застосовано норми матеріального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення коштів заборгованості за оренду плату, то апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції в цій частині, тому вважає, що рішення в цій частині слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої на адміністративній території Глибочківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області площею 2,18 га з кадастровим номером -01-000-0499, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 017712, виданого 26.05.2003 року (а.с.13).

Згідно даних договору оренди землі, укладеного 10 жовтня 2006 року в с. Глибочок між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем СФГ «Відродження», ОСОБА_1 надав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,18 га орендарю СФГ «Відродження» строком на 5 (п`ять) років (а. с.15-17).

Із даних Акту про передачу та прийом земельної ділянки від 10 жовтня 2006 року вбачається, що ОСОБА_1 передав земельну ділянку орендарю, в особі ОСОБА_2 , розміром 2,18 га в адміністративних межах Глибочківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 18).

Згідно даних договору оренди землі, укладеного 23.07.2012 року в с. Глибочок між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем СФГ «Відродження», ОСОБА_1 надав в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,18 га орендарю СФГ «Відродження» строком на 10 (десять) років (а. с. 19-21).

Із даних Акту про передачу та прийом земельної ділянки від 23.07.2012 року, ОСОБА_1 передав земельну ділянку орендарю, в особі ОСОБА_2 , розміром 2,18 га в адміністративних межах Глибочківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 22).

У відповідності до довіреності, складеної у с. Глибочок 02.04.2014 року, ОСОБА_1 , що проживає в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області уповноважив ОСОБА_2 , що проживає в с. Глибочок Тальнівського району, представляти інтереси з питань отримання орендної плати, заключення договору оренди, та інші дії, пов`язані з використанням та орендою земельної ділянки за державним актом серія ЧР № 017712 (а. с. 23).

Згідно даних інформації Глибочківської сільської ради від 22.04.2019 року № 160, 02.04.2014 року було посвідчено доручення ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , підставою виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку стало рішення Тальнівської районної державної адміністрації № 208 від 21.05.2003 року, видано акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серія ЧР № 017712 від 26.05.2003 року (а. с. 32).

Із повідомлення ОСОБА_1 від 24.04.2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 просить внести записи про скасування довіреності, виданої 02.04.2014 року, на уповноваження ОСОБА_2 представляти його інтереси щодо отримання орендної плати (а. с. 33).

Згідно даних інформації відділу у Тальнівському районі Держгеокадастру від 13.05.2019 року № 31-23-0.320-336/170-19, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 2,18 га громадянина ОСОБА_1 відсутня (а. с. 39).

Із змісту повідомлення від 22.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 просить не виготовляти технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 2,18 га, яка знаходиться в адміністративних межах Глибочківської сільської ради, в зв`язку зі скасуванням довіреності, виданої на ОСОБА_2 (а. с. 40-41).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема , договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов?язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини 1 статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (частина друга статті 792 ЦК України).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з частиною 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. При цьому, підпис є невід?ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, за встановлених обставин слід дійти висновку, що сторони, підписавшись на договорі, дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки. Крім того, сторонами також був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, договір оренди землі був зареєстрований, оскільки є відмітка про державну реєстрацію вказаного договору від 23.07.2012 року у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 04711.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які

ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно - правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У частині 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що спірний договір не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов, зокрема, щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення спірного договору) відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди недійсним відповідно до закону.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що Верховний Суд України неодноразово висловлював підхід, згідно якого відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), може бути підставою для визнання такого договору недійсним, лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.

Зокрема: у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-88цс14 вказано, що: «відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України й ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, а тому при розгляді справи про визнання недійсним договору оренди землі, з підстав відсутності у договорі, передбаченої ст. 15 Закону України «Про оренду землі» такої істотної умови, як умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, суду слід з`ясувати, чи дійсно порушено права орендодавця відсутністю такої умови, її істотність , та в чому полягає порушення прав позивача.

У постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-94цс14 зроблено висновок, що : «відсутність у договорі оренди землі, укладеному 05 грудня 2008 року, істотної умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним.

Крім того, судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно були порушені права позивача при укладенні договору у зв`язку з відсутністю в ньому зазначеної умови».

Постанова Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 , в якій вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема, в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав».

Вищезазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 471/761/17-ц (провадження № 61-24209св18).

Таким чином, врахувавши обставини справи, предмет позову, зазначені вище норми права та висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність правових підстав щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 стосовно визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, оскільки останнім не доведено та не встановлено судом факту порушення, невизнання або оспорення прав свобод чи інтересів особи, яка звернулася із позовом, на що судом першої інстанції не було звернуто увагу, та не надано належної правової оцінки даній обставині. Тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, безпідставно задовольнивши позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди, допустивши неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині задоволення позовних вимог.

Отже, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 , звертаючись в суд з позовом про визнання договору оренди землі недійсним, не навів обґрунтованих та переконливих доказів та правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід відзначити, що дії позивача, при зверненні до суду з даною вимогою, грубо порушують один з основоположних принципів цивільних правовідносин принцип добросовісності, закріплений у п. 6 ст. 3 ЦК України, а саме: певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Щодо вимог про стягнення заборгованої орендної плати, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об?єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата справляється у грошовій формі.

За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, згідно договору оренди землі від 23.07.2012 року, у відповідності до п. 9 орендна плата за земельну ділянку приватної власності вноситься орендарем з урахуванням відсотків та коефіцієнтів індексації в розмірах, які складають на момент розрахунку відповідно до чинного земельного законодавства.

Згідно п. 10 обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації.

Пунктом 5 даного договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить: 36905,28 грн. У відповідності до п. 13 розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік.

Відповідно до даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.06.2019 року, нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь 86281,39 грн., кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:0499, місце розташування: Черкаська область, Тальнівський район, Глибочківська сільська рада, площа 2,1792 га. (а. с. 47).

Із даних копії розписки ОСОБА_1 , складеної 02.04.2014 року вбачається, що позивач отримав кошти в сумі 30000 грн. за належну земельну ділянку площею 2,18 га (а. с. 62).

Згідно даних довідки, виданої СФГ «Відродження» про виплату орендної плати ОСОБА_1 за земельний пай по договору оренди від 23.07.2012 року, зареєстрованому у Тальнівському районному відділі земельних ресурсів 23.07.2012 у Державному реєстрі земель за № 04711, орендна плата за 2012 рік нарахована у розмірі 2916,26 грн., отримано ОСОБА_1 2478,82 грн., за 2013 рік нарахована у розмірі 3564,32 грн., отримано 3029,67 грн., за 2014 рік нарахована у розмірі 3564,32 грн., отримано 3029,67 грн., за 2015 рік нарахована у розмірі 7185,63 грн., отримано 6000,00 грн., за 2016 рік нарахована у розмірі 9937,88 грн., отримано 8000,00 грн., за 2017 рік нарахована у розмірі 10310,55 грн., отримано - 8300,00 грн., за 2018 рік нарахована у розмірі 12049,68 грн., отримано 9700,00 грн., за 2019 рік нарахована у розмірі 6211,18 грн., але не отримана (а. с. 64).

Із повідомлення від 04.02.2020 року вбачається, що голова СФГ «Відродження» пропонує ОСОБА_1 отримати орендну плату за земельний пай за 2019 рік, звернувшись до бухгалтерії СФГ «Відродження» за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с.110).

Згідно заяви від 21.02.2020 року ОСОБА_1 просить СФГ «Відродження» повідомити дату, час і місце куди прибути за отриманням орендної плати за 2019 рік (а.с.111-112).

Відповідно даних відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 16.09.2019 року № 312, ОСОБА_1 нараховані доходи від СФГ «Відродження» за 2014 рік в розмірі 3564,32 грн., з них утримано податку в розмірі 534,65 грн.; за 2015 рік в березні нараховано 4311,38 грн., з них утримано податку в розмірі 646,71 грн.; за 2015 рік в квітні нараховано 2874,25 грн., з них утримано податку 431,14 грн.; за 2016 рік в березні нараховано 4968,94 грн. ,з них утримано податку 894,41 грн.; за 2016 рік в квітні нараховано 4968,94 грн., з них утримано податку 894,41 грн.; за 2017 рік в березні нараховано 4968,94 грн., з них утримано податку 894,41 грн.; за 2017 рік в квітні нараховано 5341,61 грн., з них утримано податку 961,49 грн.; за 2018 рік в березні нараховано 4968,94 грн., з них утримано податку 894,41 грн.; за 2018 рік в квітні нараховано 7080,74 грн., з них утримано податку 1274,53 грн.; за 2019 рік інформація про доходи відсутня (а. с. 82).

Відповідно до відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24.02.2020 року № 45/23-00-53-52-019, ОСОБА_1 нараховані доходи від СФГ «Відродження» за 2019 рік в березні в розмірі 6211,18 грн. з них утримано податку 1118,01 грн., за 2019 рік в квітні нарахування 6086,95 грн., з них утримано податку 1095,65 грн.

Згідно до ч.1 та ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у відповідності до ст. 614 ЦК України, тягар доказування відсутності своєї вини лежить на особі, яка порушила зобов`язання. Отже, за принципом презумпції вини боржника в цивільно - правовому зобов`язанні, саме відповідач має надати докази належного виконання ним покладених на нього обов`язків щодо сплати орендної плати.

Колегія суддів апеляційного суду, перевіривши доводи позивача, наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що відповідачем належним чином не спростована заборгованість перед позивачем, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованої орендної плати є законним та таким, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому доводи апеляційної скарги, що рішення суду щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення заборгованої орендної плати не відповідає вимогам закону, що позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування наявності та розміру заборгованості у виплаті орендної плати відповідачем СФГ «Відродження» є безпідставними та необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи, оскільки самим відповідачем надано докази щодо нарахування, виплати позивачу орендної плати, які перевірено судом першої інстанції, та надано належну оцінку доказам сторін, висновки суду першої інстанції не спростовані скаржником, тому не підлягають задоволенню колегією суддів в цій частині вимог апеляційної скарги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в частині вимог щодо скасування рішення суду про часткове задоволення вимог про стягнення заборгованої орендної плати не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права в частині стягнення невиплаченої орендної плати, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому не є обґрунтованими і не приймаються до уваги апеляційним судом, а отже, не підлягають задоволенню.

Щодо посилань скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід зазначити наступне.

Так, доводи скаржника стосовно того, що згідно проведеного відбору присяжних у Тальнівському районі, Мороз М.В. є присяжним Тальнівського районного суду Черкаської області та неодноразово приймав участь у розгляді справ, в тому числі, недавно приймав участь у розгляді кримінальної справи як присяжний під головуванням судді Фролова О.Л., який також є головуючим в оскаржуваному ним рішенні суду, про що скаржник вважає, суддя був обізнаний, в чому скаржник вбачає порушення судом вимог процесуального права щодо підсудності даної справи, є безпідставними, та не підлягають задоволенню колегією суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається із наявних матеріалів справи позовні вимоги пред`явлено до відповідача СФГ «Відродження», головою якого є ОСОБА_2 , тому посилання скаржника, що судом допущено порушено норм процесуального права є безпідставним, і не відповідає вимогам закону, оскільки ОСОБА_2 не є стороною у спорі, а є лише представником господарства, до якого пред`явлено позовні вимоги позивачем.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не подав до суду жодних заяв чи пояснень відносно того, що він є присяжним даного суду згідно проведеного відбору у Тальнівському районі. Тому він вважає, що, як на присяжного Тальнівського районного суду Черкаської області на ОСОБА_2 розповсюджуються вимоги ч. 1 ст. 26 ЦПК України щодо підсудності справи, в якій однією із сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, і визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленої без відома сторін.

Однак, як встановлено судом, що ОСОБА_2 не є відповідачем у справі, а як голова господарства представляє відповідача у суді, тому вказані вимоги закону не розповсюджуються на присяжного ОСОБА_2 у даній оскаржуваній скаржником справі. Отже, дані доводи скаржника не приймаються до уваги апеляційним судом.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій формі або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на грубе порушення судом вимог процесуального права щодо витребування доказів з власної ініціативи суду, в порушення подання доказів без клопотання позивача не дає підстав для висновку, що лише з приводу вказаного порушення є підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги скаржника, оскільки судом приймались міри для повного та всебічного розгляду справи. Для перевірки доводів та обґрунтувань сторін районний суд і витребував у третьої особи - відділу Держгеокадастру у Тальнівському районі копію Державного акту на землю та інші документи, щоб з?ясувати дату реєстрації Державного акту на землю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, із скасуванням рішення в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області, зареєстрованого у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК 23 липня 2012 року за № 04711 з моменту його укладення, та прийняття в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення заборгованої орендної плати, то колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо повного скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, оскільки рішення суду в цій частині відповідає вимогам закону, судом не допущено неправильне застосування вимог матеріального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині вимог, тому апеляційний суд погоджується із висновками суду і вважає, що в цій частині рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга голови Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Мороза В.В. підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції слід змінити, скасувавши в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області, зареєстрованого в Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК 23 липня 2012 року за № 04711 з моменту його укладення, прийнявши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, а в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційним судом змінено рішення суду та скасовано в частині задоволення вимог, відмовлено в частині вимог позивачу, то підлягають зміні судові витрати, які стягуються з відповідача на користь позивача за сплату судового збору, та судові витрати, пов`язані із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги щодо сплати судового збору скаржником.

Отже, стягненню з відповідача Селянського (фермерського) господарства «Відродження« на користь позивача ОСОБА_1 підлягають судові витрати частково за сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягненню із ОСОБА_1 на користь Селянського (фермерського) господарства «Відродження« підлягають судові витрати частково за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382,383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу голови Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Мороза В.В. задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського ) господарства «Відродження», третя особа відділ у Тальнівському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованої орендної плати змінити, скасувавши в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області, який зареєстрований в Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК 23 липня 2012 року за № 04711 з моменту його укладення та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_1 у визнанні недійним договору оренди земельної ділянки, укладеного 23 липня 2012 року, між ОСОБА_1 та Селянським (фермерським) господарством «Відродження» с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області, зареєстрованого в Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП Центр ДЗК 23 липня 2012 року за № 04711.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Відродження« на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви у розмірі 768 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Селянського (фермерського) господарства «Відродження« судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов