Справа № 752/5617/20
Провадження № 2/752/4768/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 жовтня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, -

в с т а н о в и в:

у березні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 :

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 19 186,21 грн.;

- суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 148,48 грн.;

- суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 098,20 грн.;

- суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 332,61 грн.;

- суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 978,14 грн.;

- суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 120,15 грн. та суму судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , власником квартири НОМЕР_5 у якому є ОСОБА_1 .

Вказало, що ОСОБА_1 споживає послуги, але не в повному обсязі виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим в останньої утворилась заборгованість , розмір якої за період з грудня 2016 року по січень 2020 року складає 22 863,80 грн.

Ухвалою від 23.03.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 09.06.2020 року (а.с. 15-16).

Ухвалою від 09.06.2020 року розгляд справи відкладено на 30.10.2020 року (а.с. 38).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» не виконуються умови укладеного між нею та товариством договору № С5/57 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 30.03.2017 року, послуги надаються неякісні, гаряче водопостачання відсутнє протягом трьох років в неопалювальний період. Також вказала, що не відмовляється від сплати вартості наданих житлово-комунальних послуг, але по їх дійсній вартості, тому вважала, що обрахована ТОВ «Теплопостачсервіс» сума заборгованості та похідні від неї нарахування не відповідають дійсності, адже її квартира обладнана лічильниками, проте, їх показники ТОВ «Теплопостачсервіс» не враховуються, так само як і товариством не виконується обов`язок по їх повірці. Крім того, просила застосувати позовну давність (а.с. 22-28).

Відповідь на відзив не надходила.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень вказаного Закону від 24.06.2004 року № 1875-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, та предметом його регулювання є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

якість житлово-комунальної послуги - сукупність нормованих характеристик житлово-комунальної послуги, що визначає її здатність задовольняти встановлені або передбачувані потреби споживача відповідно до законодавства.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ст. 19 Закону).

Споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; проте, одночасно, зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. (ст. 20 Закону).

Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, котрий набрав чинності 10.12.2017 року, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону).

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживачем житлово-комунальних послуг - індивідуальний (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги) або колективний споживач; а житлово-комунальною послугою є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послу.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку (ст. 6 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ст. 12 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) .регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Так, згідно положень вказаних Правил централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів.

Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, виконавцем яких є ТОВ «Теплопостачсервіс».

Судом також встановлено, що відповідач до 30.03.2017 року отримувала послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча договір між нею та позивачем укладено не було, на підставі встановлених між сторонами фактичних договірних відносин.

30.03.2017 року між сторонами у справі відповідно до типового договору було укладено договір № С5/57 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с. 5-6).

Пункт 4 вказаного договору «Характеристика засобів обліку гарячої води і теплової енергії» містить відомості про види і засоби обліку води та теплової енергії, їх тип та заводський номер, проте, відомості про перші показники відсутні, так само як і відомості про прийняття останніх виконавцем на абонентський облік.

Відповідно до п. п. 9, 20.1., 21.7. зазначеного вище договору, споживач зобов`язаний щомісячно знімати та надавати виконавцю показання квартирних засобів обліку в останній день звітного місяця (телефоном, факсом, особисто та інше) та зазначати показання квартирних засобів обліку у платіжних документах; оплачувати послуги в установлений строк, виконавець має право при неотриманні від споживача показань квартирних засобів обліку за поточний місяць самостійно визначати обсяги споживання гарячої води як середню величину за останні два місяці, ри цьому виконавець зобов`язаний провести коригування проведених нарахувань на відповідаючи фактичним обсягам споживання у тому місяці, в якому отримає від споживача показники квартирних засобів обліку.

Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 151, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту.

Статтею 162 ЖК УРСР передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначала, що позивач не виконує своїх обов`язків відповідно до умов договору, надає неякісні послуги, не вірно обраховує їй плату за житлово-комунальні послуги й не враховує показання лічильників, котрими обладнана її квартира. Однак, жодного доказу в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України відповідач на підтвердження своєї позиції не надала, правами, наданими їй цивільним процесуальним законодавством щодо витребовування доказів, необхідних для обґрунтування своєї позиції, не скористалась, а тому вказані твердження відповідача судом до уваги не приймаються. Суду не надано доказів, що відповідач зверталась до позивача щодо врегулювання питань, про які вона зазначила у відзиві, обґрунтовуючи свою позицію.

Також, не приймаються до уваги і посилання відповідача про зобов`язання проводити повірку засобів обліку за власний рахунок, адже це не стосується предмету розгляду даної справи.

Посилання відповідача на безпідставність обрахунку позивачем вартості наданих житлово-комунальних послуг на підставі загальнобудинкових засобів обліку також не приймаються до уваги з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів, що за весь період існування спірних правовідносин між сторонами, відповідач зверталась до позивача з претензіями коригування проведених нарахувань, оскільки вона не погоджувалась із нарахованими сумами коштів за надання послуг, виходячи із фактичних обсягів споживання на підставі показань індивідуальних засобів обліку, та їх якістю, в порядку визначеному ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, чи ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 року № 2189-VIII, більш того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підставі загальнобудинкових засобів обліку було проведено оплату без будь-яких зауважень до позивача.

Таким чином, на думку суду, відповідачем не надано суду належних доказів щодо спростування заявлених позивачем вимог. Тому, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.

Звертаючись до суду, позивач посилався на дані довідки № 5-571 від 11.02.2020 року про нарахування та сплати коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.12.2016 року по 21.01.2020 року, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 за послуги з центрального опалення та гаряче водопостачання складає 19 334,69 грн. (а.с. 7).

Однак, заперечуючи проти позову, відповідач просила застосувати строки позовної давності відносно заборгованості за період з грудня 2016 року по березень 2017 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, згідно з ч. 3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Враховуючи зазначене вище, суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат, і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу встановити, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу (правова позиція сформована на підставі постанови Верховного Суду України, номер 6-43цс17 від 22.03.2017 року).

Тобто, часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності.

Однак, знову-таки, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з його наявністю. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. Якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.

В цьому випадку суду потрібно встановлювати намір особи: чи хотіла вона сплатити попередню заборгованість. Усвідомлена оплата за попередній період є підставою для переривання строку позовної давності.

Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий ТОВ «Теплопостачсервіс», судом встановлено, що за період з грудня 2016 року по січень 2020 року відповідачем за послуги з центрального опалення було здійснено оплату двічі - у грудні 2018 року та квітні 2019 року в розмірах 10 000,00 грн. та 5 000,00 грн. відповідно, за послуги з постачання гарячої води один раз - у грудні 2018 року в розмірі 2 482,17 грн. (а.с. 7).

З даного розрахунку також вбачається, що сплативши 2 482,17 грн. за послуги з постачання гарячої води у грудні 2018 року, відповідач погасила заборгованість з даної послуги за період з грудня 2016 року по листопад 2018 року включно. Отже, заборгованість за послуги з постачання гарячої води в розмірі 148,48 грн., яку просить стягнути позивач, обраховується, виходячи з довідки № 5-571 від 11.02.2020 року про нарахування та сплати коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання, з лютого 2019 року по січень 2020 року. Тому, підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності з даного приводу немає.

Щодо послуг з центрального опалення, то слід зазначити наступне.

У своєму відзиві проти заявленого позову, відповідач борг за послуги з центрального опалення з грудня 2016 року по січень 2020 року не заперечувала і вказала про те, що не відмовляється від сплати наданих житлово-комунальних послуг, але не визнає порядок його нарахування, а саме: без врахування показань індивідуальних засобів обліку. Також, обґрунтовуючи свою позицію власним контрозрахунком, вказала, що 15 000,00 грн. платила раніше, що в розрізі останнього та за відсутності будь-яких платіжних документів на підтвердження даного факту оплати дає суду підстави для висновку про визнання відповідачем боргу за період, котрий передував оплаті, і вона мала намір сплатити попередню заборгованість. На вказане також, на думку суду, вказує й те, що сплачуючи у грудні 2018 року 10 000,00 грн. при нарахованих 2 974,23 грн., а в квітні 2019 року - 5 000,00 грн. при нарахованих 818,22 грн., відповідач тим самим засвідчила визнання боргу за минулий період, що є підставою для переривання перебігу позовної давності.

Тому, суд надходить до висновку, що в даному випадку має місце переривання строку позовної давності.

Відтак, суд у застосуванні строків позовної давності із зазначених підстав відмовляє.

Дослідивши наданий позивачем розрахунку, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків.

Вказане відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовано, доказів про проведення оплат відповідно до індивідуальних засобів обліку не надано. Наданий відповідачем на спростування позиції позивача контррозрахунку заборгованості суд до уваги не приймає з огляду на положення ст. ст. 76-81 ЦПК України, останній суд розцінює як припущення, що не можу бути покладено в основу судового рішення.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тому, на думку суду, позов ТОВ «Теплопостачсервіс» в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води підлягає задоволенню, так як фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 098,20 грн.; суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 332,61 грн.; суми 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 978,14 грн.; суми 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 120,15 грн. за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог, оскільки судом безспірно встановлено, що позивачем надаються житлово-комунальні послуги відповідачу, що останньою заперечено не було, як власнику квартири. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не спростований.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2 102,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 509, 525, 526, 549, 550, 551, 611, 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 19 186,21 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто вісімдесят шість гривень 21 копійка); суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 148,48 грн. (сто сорок вісім гривень 48 копійок); суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 098,20 грн. (дві тисячі дев`яносто вісім гривень 20 копійок); суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 332,61 грн. (триста тридцять дві гривні 61 копійка); суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 978,14 грн. (дев`ятсот сімдесят вісім гривень 14 копійок); суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 120,15 грн. (сто двадцять гривень 15 копійок), а всього - 22 863,80 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят три гривні 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс», , адреса: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 58-А, НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк, МФО 300346 - для оплати житлово-комунальних послуг з централізованого опалення; НОМЕР_2 в АТ «Альфа-Банк, МФО 300346 - для оплати послуг з централізованого постачання гарячої води; НОМЕР_3 в АТ «Альфа-Банк, МФО 300346 - для сплати інфляційних втрат та 3-з відсотків річних.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко