Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2020 Справа №607/12186/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Гончаренко Л.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про розірвання договору дарування ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 у якому просить розірвати договір дарування приміщення АДРЕСА_1 , укладений 30 березня 2007 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. за № реєстру 3909; зобов`язати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що вона була власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Вказане приміщення було подароване ОСОБА_1 її дідом ОСОБА_7 на підставі Договору дарування від 28.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., за реєстровим №6897. 30.03.2007 року у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., оформлено договір дарування, реєстровий номер 3909, згідно якого, ОСОБА_1 , як дарувальник, передала вказане приміщення двом обдарованим - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На даний час, права та законні інтереси ОСОБА_1 , як дарувальника, порушені, оскільки обидва обдарованих вчинили злочин щодо її психічного та фізичного здоров`я. Після оформлення договору дарування відносини сторін суттєво погіршилися. ОСОБА_4 здійснював на позивача моральний тиск, що впливало на її самопочуття. 28.06.2016 року близько 19 год. 05 хв., ОСОБА_4 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою членам її сім`ї. Доказом вчинення злочину щодо неї обдарованим ОСОБА_4 є вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року, відповідно до якого останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження), та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.ОСОБА_5 протягом липня-серпня 2016 року, шляхом психологічного насильства, здійснювала тиск на ОСОБА_1 , тим самим заподіюючи шкоду її здоров`ю, а тому на підставі ч.1 ст. 727 ЦК України, просить спірний договір розірвати, зобов`язавши відповідачів повернути їй подароване приміщення.

Судом, на підставі ст. 53 ЦПК України, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_4 подав суду відзив на позовну заяву, у якому вважає, що не має правових підстав розривати договір із посиланням на вимоги ст.727 ЦК України, оскільки з моменту дарування і розгляду справи по суті позовних вимог позивачки пройшло більше тринадцяти років, а вимог передбачених ст. 268 ЦК України, на які позовна давність не поширюється, позивачем виконано не було. Зазначає про встановлення скороченого строку позовної давності для звернення до суду з такою вимогою позивача в один рік. ОСОБА_1 не доведено існування підстав для розірвання договору. Вважає, що суд має всі підстави застосувати вимоги ст. 728 ЦК України, відмовивши позивачу в позові. Також вважає, що позивачка неправомірно виклала вимоги щодо відповідачки ОСОБА_5 , адже її нібито протиправні правопорушення нічим не доведено, вироку суду не має, і такі докази в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, її дії не підпадають під вимоги ст.727 ЦК України, чим грубо порушено позивачем вимоги закону відносно ОСОБА_5 та спору в цілому. За таких обставин позивач також вважає, що відсутні правові підстави застосувати вимоги ст.727 ЦК України в частині відповідачки ОСОБА_5 . Також зазначає, що, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 знали, що спірне нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , є предметом іпотеки, оскільки відповідач ОСОБА_5 отримала кредит в ПАТ «Укргазбанку» в сумі 1300 000, 00 грн. про що був укладений догорів банківського кредиту. На підставі викладеного вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач ОСОБА_1 подала суду відповідь на відзив, у якій вказує на те, що доказом вчинення злочину щодо неї обдарованим ОСОБА_4 є вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2016 року, який на її думку доводить, що 28.06.2016 р. близько 19 год. 05 хв. ОСОБА_4 вчинив щодо неї злочин, передбачений ст.125 КК України. Щодо твердження відповідача про те, що до її позовних вимог сплив термін позовної давності, зазначає, що обчислення строку позовної давності починається від дня, коли дарувальник довідався або повинен був довідатися про обставини, передбачені ст.727 ЦК України, тобто про факт вчинення злочину проти життя, здоров`я, власності дарувальника. Факт вчинення злочину щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_4 мав місце 28 червня 2016 року, однак документальне підтвердження та юридична оцінка цим діям обдарованого була надана лише 05 вересня 2016 року, тобто у день винесення Тернопільським міськрайонним судом вироку у справі №607/8538/16-к. До оголошення вироку позивачка не могла стверджувати про вчинення злочину щодо неї ОСОБА_4 , оскільки це суперечило б основним засадам правової держави. Статтею 727 ЦК України передбачено розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника. Твердження представника відповідача про те, що договір дарування може бути розірваний на підставі ч.1 ст. 727 ЦК України лише протягом одного року з моменту його укладення, суперечить здоровому глузду, оскільки сам по собі факт укладення договору (до вчинення злочину) не порушує прав дарувальника. Відтак, твердження про те, що для дарувальника розпочався перебіг строку позовної давності з моменту укладення договору дарування суперечить ст. 261 Цивільного кодексу України. Таким чином, вважає, що перебіг строку позовної давності за позовом про розірвання спірного договору дарування розпочався з моменту коли були встановлені та документально підтверджені факти вчинення відповідачем ОСОБА_4 злочину, тобто дата набрання законної сили вироком від 05 вересня 2016 року. Необгрунтованим вважає твердження представника відповідача про порушення прав ПАТ «Укргазпромбанк», як іпотекодержателя за договором банківського кредиту №8- Ф-К/10-Л від 31.05.2010 року ОСОБА_4 , оскільки незалежно від змісту рішення суду про розірвання договору дарування, за яким право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 , права іпотекодержателя не є обмежені або порушені. У відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та згідно протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-11-23-000309-а від 13.12.2017 р. ПАТ «Укргазпромбанк» відступив свої права іпотекодержателя іншій особі - ОСОБА_6 . Відступлення права вимоги за іпотечним договором відбулось відповідно до нотаріально посвідченого договору від 29.12.2017 року. ОСОБА_8 отримав право іпотекодержателя, як переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу активів банку ПАТ «Укргазпромбанк». На даний час, ОСОБА_1 , як іпотекодавець виконала значну частину зобов`язань ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перед ОСОБА_9 , як правонаступником ПАТ «Укргазпромбанк» у зобов`язанні встановленому договором банківського кредиту №8-Ф-К/10-Л від 31.05.2010 року та продовжує виконувати дані зобов`язання. Вважає, що аргументи відповідача з даного приводу є безпідставними та знаходяться поза межами предмету розгляду у даному провадженні.

Відповідач ОСОБА_5 подала суду пояснення на відзив ОСОБА_4 , де зазначає, що ОСОБА_4 вчинив злочин проти життя та здоров`я ОСОБА_1 . Дана подія зафіксована та відображена у вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.09.2016 року. Також зазначає, що ОСОБА_4 на протязі останніх 15 років, неодноразово впливав фізично та психологічно на ОСОБА_1 . Крім того, також ОСОБА_4 фізично неодноразово заподіював тілесні ушкодження ОСОБА_5 , з приводу чого остання неодноразово зверталась із заявами в органи Національної поліції. Зазначила, що ОСОБА_5 повністю визнає позов ОСОБА_1 , оскільки вона шляхом психологічного насильства здійснювала тиск на ОСОБА_1 , що визнала. Зазначила, що спірне приміщення є предметом іпотеки та передане в забезпечення виконання зобов`язання перед ПАТ «Укргазпромбанк» по договору банківського кредиту №8-Ф-К/10-Л від 31.05.2010 року. Сума заборгованості станом на момент проведення торгів з реалізації даного боргу третім особам згідно протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-11-23-000309-а від 13.12.2017 становила 5 767 456,95 грн. ОСОБА_1 взяла на себе зазначені зобов`язання та виплачує борг правонаступнику ПАТ «Укргазпромбанк» - ОСОБА_6 . Вказала, що позовні вимоги визнає та проти задоволення позову не заперечує.

ОСОБА_8 подав суду письмові пояснення, згідно яких вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, а також зазначив, що його інтересам, як кредитора, відповідає факт перебування спірного приміщення, яке є предметом іпотеки, у власності саме ОСОБА_1 , оскільки з її боку має місце добросовісне виконання грошових зобов`язань перед ним, як правонаступником кредитора за договором банківського кредиту №8-Ф-К/10-Л від 31.05.2010 року та Договором поруки № 16-П/10-Л від 31.05.2010 року. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення. Права ОСОБА_8 , як кредитора та іпотекодержателя не будуть порушені у випадку задоволення позову та розірвання договору дарування нежитлового приміщення АДРЕСА_1 від 30.03.2007 року.

Відповідач ОСОБА_4 подав суду заперечення на письмові пояснення ОСОБА_6 , у яких, серед іншого, вказує на те, що із матеріалів даної справи не вбачається порушень прав та законних інтересів ОСОБА_6 , а тому він не може брати участь у даній справі в якості третьої особи.

23 вересня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечив із мотивів, викладених у відповіді на відзив та письмових запереченнях.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася подала суду заяву про визнання позову та слухання справи у її відсутності.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, посвідчену приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Сліско С.М., відповідно до якої не заперечив розірвання спірного договору дарування в судовому порядку його як іпотекодержателя не порушує та не обмежує.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

30.03.2007 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (Обдаровані) укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. за реєстровим №3909, згідно якого ОСОБА_1 , як дарувальник, передала безоплатно у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як дарунок приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 566,5 кв.м. по Ѕ частці кожному.

Як вбачається із вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2016 року, який набрав законної сили, «… ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел 28 червня 2016 року близько 19 год. 05 хв., перебуваючи на сходовому марші в приміщенні ринку «Новий +», що на АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_1 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин умисно схватив лівою рукою за праву половину шиї ОСОБА_1 , та застосовуючи фізичну силу почав стискати її. В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії умисно наніс ОСОБА_1 , близько десяти ударів долонями рук в праву ділянку обличчя, грудну клітку, ліве та праве плече, та обох передпліччях, чим спричинив останній забій м`яких тканин правої половини шиї та правої привушно-жувальної ділянки з садном, забій лівої половини ділянки грудної клітки з синцем, три синці на правому плечі, синець на ділянці правого ліктьового суглоба, забій м`яких тканин правого передпліччя з двома синцями, забій м`яких тканин лівого плеча і ділянки ліктьового суглоба з синцем та саднами, синець на лівому передпліччі, які за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень..».

Зазначеним вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

В силу вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що 31 травня 2010 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір банківського кредиту №8-Ф-К/10-Л, із змінами й доповненнями (надалі - кредитний договір), за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 1 300 000 гривень (згідно Додаткової угоди №7 від 07 серпня 2013 року до кредитного договору) із сплатою 26 відсотків відсотків річних за користування кредитними коштами (згідно Додаткової угоди №10 від 27 травня 2014 року до кредитного договору) строк кредитування до 26 травня 2015 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 31 травня 2010 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, предметом якого є нежиле приміщення площею 566,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить Іпотекодавцям на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному, на підставі договору дарування приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. 30 березня 2007 року за реєстровим №3909.

Судом також встановлено, що ОСОБА_10 набув право Іпотекодержателя, як переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу активів банку ПАТ «Укргазпромбанк» згідно протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-ll-23-000309-a від 13.12.2017 р. та відповідно до нотаріально посвідченого Договору №57 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 28.12.2017 року. Тобто до ОСОБА_6 від ПАТ «Укргазбанк» перейшло право вимоги за договором банківського кредиту №8-Ф-К/10-Л від 31.05.2010 року та договору поруки №16-П/10-Л від 31.05.2010 року, яке забезпечене іпотечним договором про передачу нежитлового приміщення про передачу нежитлового приміщення загальною площею 566,5 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним вище договором банківського кредиту (договір іпотеки № 1479 від 31.05.2010 р. посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою I.A.).

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер 232657769 від 16.11.2020 року, нежитлове приміщення, об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2016 року у справі №607/12186/16 за ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 1, 4, 5 ст. 727 ЦК України, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка), або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим. У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок в натурі.

Розірвання договору дарування є правовою підставою припинення права власності на подаровану річ у обдаровуваного. Обдаровуваний зобов`язується повернути річ дарувальнику в натурі з урахуванням можливого нормального зносу на час перебування у обдаровуваного та у тому вигляді, в якому вона існувала на момент розірвання договору. Таке право дарувальника на розірвання договору дарування є строковим, адже воно існує доти, доки існує річ, яка є предметом договору.

Зазначена правова позиція відображена у постанові ВС від 26 вересня 2019 року у справі №464/1509/17.

Для застосування ч. 1 ст. 727 ЦК України обов`язковою умовою є наявність такого, що набрав законної сили, вироку суду щодо особи - обдаровуваного, яка вчинила злочин, тому що в даному випадку саме вчинення злочину має цивільно-правові наслідки у вигляді, розірвання договору дарування.

В силу вимог ч.1 ст.728 ЦК України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про розірвання договору дарування, слід задовольнити частково та розірвати договір дарування нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 566,5 кв.м., укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині обдаровуваного ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрованого в реєстрі за №3909. При цьому суд відкидає ствердження представника ОСОБА_4 про те, що позивач пропустила строк позовної давності, передбачений ст..728 ЦК України, оскільки вважає, що такий строк розпочався лише після набрання вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.09.2016 року законної сили, тобто з 06 жовтня 2016 року, яким було визнано винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України стосовно ОСОБА_1 . Також, на думку суду, вимоги ч. 1 ст.728 ЦК України повинні застосовуватись із моменту коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, а не з моменту укладення спірного договору дарування, а тому відкидає твердження представника відповідача ОСОБА_4 із цього приводу.

Крім цього, суд також зазначає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 про розірвання спірного договору дарування в частині обдаровуваного ОСОБА_5 , оскільки доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_5 умисного злочину проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей щодо ОСОБА_1 суду не надано, а вчинення психологічного насильства з боку ОСОБА_5 не є підставою для його розірвання у порядку, передбаченому ч.1 ст.727 ЦК України. Крім цього, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання відповідачів повернути позивачу спірне нежитлове приміщення, оскільки воно на даний час згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер 232657769 від 16.11.2020 року, зареєстровано на праві власності на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30.11.2016 року у справі №607/12186/16 за ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем було понесені судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про розірвання договору дарування, задовольнити частково.

Розірвати договір дарування нежилого приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 566,5 кв.м., укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в частині обдаровуваного ОСОБА_4 , що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., зареєстрованого в реєстрі за №3909.

У решті вимог, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2016 року.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір, відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 27 листопада 2020 р.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан