Справа № 285/1778/20
провадження у справі № 2/0285/651/20
18 листопада 2020 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді…………...........Літвин О. О.
секретаря…………………………Касянчук І. В.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
за правилами загального позовного провадження
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом 21.09.2020, просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 (далі Будинок).
В обґрунтування позову зазначає, що він є власником Будинку, в якому зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Остання після подачі позову до суду знялася у добровільному порядку з реєстраційного обліку, решта за вказаною адресою не проживають, зніматися з реєстраційного обліку не бажають, а факт їх реєстрації порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
Ухвалою суду від 21.09.2020 первісні позовні вимоги в частині до ОСОБА_5 за заявою позивача були залишені без розгляду.
Сторони в судове засідання не прибули.
Представник позивача адвокат Кобрина Н. В. в заяві до суду просила справу розглянути без її участі та без участі позивача, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, про час і місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України. Про причини повторної неявки до суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, а тому суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2018, ОСОБА_1 є власником Будинку.
З довідок Ярунської сільської ради від 18.05.2020, 21.05.2020, 21.09.2020 та 17.11.2020 слідує, що у Будинку зареєстровані брати позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідачі по справі, які там не проживають. Факт тривалості не проживання їх у Будинку понад 1 рік підтверджується актом обстеження умов проживання від 28.10.2020, складеним комісією в складі сільського голови, представника та депутата сільської ради. Також в Будинку були зареєстровані ОСОБА_5 та сестра позивача ОСОБА_4 , які знялися з реєстраційного обліку в добровільному порядку після звернення позивача до суду з даним позовом.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік.До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Будинок належить позивачу, відповідачі, які є його братами та сестрою, не проживають в ньому без поважних причин понад 1 рік, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують право позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїммайном. Дана обставина відповідачами у відповідності до ст.81 ЦПК України не спростована, доказів факту їхнього проживання у спірному житлі не надано.
За таких обставин, позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, - суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 27 листопада 2020 року.

Головуючий суддя О. О. Літвин