РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н. Ф,

за участю секретаря Трикиши Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду у розмірі 119 242,91 грн., завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, а також просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., завдану незаконними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС. Внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії, позивача, відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано особою з інвалідністю II групи безстроково. Рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 2 групу інвалідності, пов`язану з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, з 31.01.2007 року.

Починаючи з 14.05.1992 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і отримує пенсію, як інвалід 2 групи з числа ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС.

04.07.2014 року Богунський районний суд м. Житомира ухвалив рішення про перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2014 року без зазначення кінцевої дати, яке, за результатами перегляду у апеляційному суді від 12.08.2014 року, залишено без змін.

Відповідно вказана постанова суду виконана в частині виплати заборгованості за перерахунком пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року були перераховані кошти у сумі 21793,78 грн.

Всупереч постанови суду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виконало нарахування пенсії тільки по 02.08.2014 рік, при цьому протиправно поставивши кінцеву дату нарахування пенсії, всупереч рішенню суду.

Позивач просить стягнути індексацію внаслідок інфляції яка офіційно відбувалася в Україні за 2014 - 2019 роки у сумі 119 242,91 грн., яка складається з індексації внаслідок інфляції та трьох відсотків річних.

Позивач вказує, що протиправними діями Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 100 000,00 грн. Факт заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує погіршенням стану здоров`я, що підтверджується його перебуванням на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні. Позивач також зазначає, що відбулось порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, він втратив звичайний спосіб життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, зібранням документів, необхідних для захисту своїх прав у суді, позивач зобов`язаний витрачати кошти на юристів, адвокатів, правову допомогу, замість витрачання цих коштів на лікування.

11.10.2019 року до суду надійшов відзив від представника Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Шайденко О., у якому представник відповідача зазначає, що на виконання рішення суду у справі №295/8470/14-а від 04.07.2014 року управлінням здійснено перерахунок та виплатити позивачу з 01.01.2014 р. щомісячну основну та додаткову пенсію, за шкоду здоров`ю в розмірах, відповідно до вимог ст. 50, ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 відсотків мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до ЗУ «Про державний бюджет України на 2014 рік» від 31 липня 2014 року та постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. № 745 та постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011р. №1210.

Представником вказано, що доплата по перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 склала 21793,78 та здійсненна в липні 2019 року, після надходження коштів з державного бюджету в порядку черговості. За рішеннями судів позивачу проведено перерахунки відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 22.05.2008р. по 22.07.2011р. та з 01.01.2014р. по 02.08.2014р.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не є розпорядником коштів Державного бюджету України, тому виплата донарахованої суми, яка перевищує бюджетні призначення на поточний рік, може бути здійснена виключно за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України. Стягнення коштів, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» або ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідно провадити виключно через органи казначейства шляхом їх списання з відповідного рахунку, на який такі кошти зараховані. Також, вимога позивача щодо стягнення з суб`єкта владних повноважень конкретної суми заборгованості, в даному випадку 119242,91 грн., можлива лише при доведенні невірного перерерахунку. Але в діях управління не вбачається будь-яких порушень закону, управління діяло в межах, на підставі та у спосіб, передбачені законами України, тому, вважає, що вимога про стягнення матеріальної шкоди є необгрунтованою, не доведено вини Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Відповідач також заперечує з приводу відшкодування моральної шкоди, вказуючи на те, що згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., можлива лише при доведенні того, що управління ухилялося від виконання судового рішення. Але в діях управління не вбачається будь-яких порушень закону, управління діяло в межах, на підставі та у спосіб, передбачених законами України, тому, представник вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди є необгрунтованою. На підставі викладено, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач в останнє судове засідання не з`явився, натомість на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, яка була направлена останнім помилково на електронну адресу Верховного Суду.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Єфремова О. В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила здійснити розгляд справи без її участі, в якій остання підтримала заперечення викладене у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира Житомирської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячну основну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком (основна пенсія) та 75 процентів мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), що розраховується залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, з 01 січня 2014 року з урахуванням проведених виплат. (а.с. 09). Дане рішення залишено без змін Житомирським апеляційним адміністративним судом від 12.08.2014 року та відповідно набрало законної сили (а.с. 10).

На виконання вказаного рішення суду Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області 17.07.2019 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано 21 793,78 грн. (а.с. 12-14)

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Враховуючи, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Судом встановлено, що судовим рішенням зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира Житомирської області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2014 року перерахунок та виплату призначеної позивачу пенсії, однак її виплата була здійснена лише 17.07.2019 року. Бездіяльність щодо ненарахування та невиплати пенсії позивачу носила триваючий характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Нормою частини п`ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Саттею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, підстави для задоволення позову в цій частині, в обраний позивачем спосіб, відсутні. Підставою для звернення до суду позивач зазначає ст.1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті перерахунку пенсії на підставі постанови суду, проте позивачем не надано суду доказів про те, що саме діями відповідача йому завдано матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Протиправність дій відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Богунському районі м. Житомира Житомирської області, правонаступниками якого були Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області та у подальшому Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 04.07.2014 року, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина доказуванню не підлягає.

Вимогами ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 4 від 31.03.1995 року вказав, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З урахуванням обставин, які наведені позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки, як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем було неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії, а у подальшому допущено неправомірну бездіяльнсть щодо виплати ОСОБА_1 пенсії, нарахованої за рішенням суду від 04.07.2014 року, неправомірно не проведено нарахування та виплату компенсації на несвоєчасно виплачену пенсію, що призвело до моральних переживань з боку позивача та докладання додаткових зусиль для звернення до суду в відповідними вимогами, позивач втратив звичайний спосіб життя, був вимушений витрачати час для вивчення нормативно-правових актів, для поїздок до суду, відповідача, збирання додаткових доказів та ін.

Разом з тим, позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та, зокрема, погіршенням стану його здоров`я, що призвело до лікування у неврологічному відділенні. Однак беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, витрачені позивачем для захисту його прав, суд оцінює розмір моральної шкоди у сумі 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 76-82, 141, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку грошову суму у розмірі 2500 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, (юридична адреса: м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, );

Державна казначейська служба України, юридична адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук