КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/6519/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва, постановлене суддею Лужецькою О.Р. 11 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», ТОВ «Елевейтор Сервіс», Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального злочину,

У С Т А Н О В И Л А :

У березні 2019 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відповідачів ТДВ «Укрліфтсервіс», ТОВ «Елевейтор Сервіс», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального злочину, обґрунтовуючи тим, що вони перебувають у статусі потерпілих у кримінальному провадженні № 0010799 від 13.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України. Посилаються на те, що шкода, завдана їм внаслідок вчиненого кримінального правопорушення відшкодована не була, вважають, що мають право на захист судом їх цивільних прав та інтересів, порушених внаслідок вчиненого кримінального правопорушення. Послалися у позовних вимогах також на Закон України «Про захист прав споживачів», зазначивши, що вони є споживачами послуг компанії, яка обслуговує ліфт, сплачують за це кошти і мають право на безпечне користування ліфтом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивачів подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивачів у суді апеляційної інстанції підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позові та у апеляційній скарзі.

Представники Товариства з додатковою відповідальністю «Укрліфтсервіс», комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» , Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважають, що їх вина у тому, що позивачам була завдана матеріальна та моральна шкода відсутня.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що слідчим відділом Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010799 від 13.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010799 від 13.12.2018, 12.12.2018 приблизно о 14-00 унаслідок порушення службовими особами ТДВ «Укрліфтсервіс» правил безпеки під час обслуговування та ремонту ліфту за адресою: м. Київ, вул. Руденко, 6, під`їзд №1 на 2 поверсі відбувся неконтрольований рух ліфта вгору, внаслідок чого було створено загрозу життю ОСОБА_4 та малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2018 року народження. Двері ліфтової кабіни затиснули дитячий візочок, няня ОСОБА_4 встигла забрати із візочка немовля та вискочити із ліфта, а дитячий візочок був затиснутий дверима та повністю пошкоджений, чим позивачам завдано матеріальну та моральну шкоду.

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що працювала нянею малолітньої дитини ОСОБА_5 пояснила, що після прогулянки з дитиною, яка була в колясці, виходила з ліфта, ліфт заревів, його рвонуло догори, вона за рахунок швидкої реакції встигла витягнути дитину, а коляска була пошкоджена повністю.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. З ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що факт вчинення злочину не встановлено, а тому із вказаних підстав у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачеві. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Постанова Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20) можна

Таким чином судом першої інстанції не було враховано, що позивачі звернулися із певною матеріально-правовою вимогою, а саме просили відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану їм діями відповідачів, а на суд покладається обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що оскільки матеріальна та моральна шкода завдана позивачам в результаті неконтрольованого руху ліфта, то відшкодування шкоди повинно відбутися на підставі ст.1187 ЦК України, як завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст.1187 ЦК України Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Оскільки ліфт є спеціальним обладнанням ( механізмом) для перевезення пасажирів, в результаті неконтрольованого руху якого позивачам була завдана матеріальна та моральна шкода, то з відповідача ТОВ «Укрліфтсервіс» повинно бути стягнуто відшкодування на користь позивачів, так як саме зазначене Товариство відповідає за експлуатацію ліфта у будинку позивачів, за безпеку перевезення мешканців будинку.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», ТОВ «Елевейтор Сервіс», Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, так як вони не були володільцями ліфтової кабіни та механізму, який приводить ліфт у рух на момент завдання шкоди. Саме ТОВ «Укрліфтсервіс» на час завдання шкоди на відповідній правовій підставі здійснювало обслуговування ліфта позивачів та відповідало за безпеку руху на ньому

Доказів того, що рух ліфтової кабіни відбувся в результаті непереборної сили або умислу самого потерпілого , відповідач суду не надав.

Як вбачається із матеріалів справи , в результаті неконтрольованого руху ліфта був затиснутий дитячий візочок, який був повністю пошкоджений. Колегія суддів вважає, що завдана матеріальна шкода в результаті пошкодження дитячого візочка підлягає відшкодуванню , однак, позивачі не надали суду доказів на підтвердження вартості завданої матеріальної шкоди, так як не надали доказів вартості саме пошкодженого візочка.

Товарний чек на підтвердження вартості придбаної позивачами дитячої коляски не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відшкодуванню підлягають втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням саме її речі, тобто реальні збитки.

Відповідно до ст.. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів).

Колегія суддів вважає, що позивачі є споживачами послуг ТОВ «Укрліфтсервіс», як комунальні послуги оплачують послуги в тому числі і з обслуговування ліфту, а тому мають право на відшкодування моральної шкоди, так як в результаті неналежного спрацювання ліфтового механізму було пошкоджено їх майно, а також позивачі перенесли значні моральні страждання внаслідок усвідомлення об`єктивної можливості загибелі малолітньої дитини через зминання ліфтом дитячої коляски з немовлям.

Враховуючи характер неправомірних дій відповідача, ступінь моральних страждань позивачів, вимоги розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню по 3000 гривень моральної шкоди на користь кожного з позивачів.

Колегія суддів не бере до уваги висновки психологічної експертизи, наданої позивачами, так як вважає, що вартість моральної шкоди є завищеною з урахуванням того, що тяжких наслідків не наступило, позивачі не були очевидцями неконтрольованого спрацювання ліфтової кабіни, а про вказані обставини дізналися зі слів , коли загрози життю дитини вже не існувало, тому з урахуванням ступеню їх моральних страждань суд оцінив їх моральну шкоду у 3000 гривень на користь кожного.

Колегія суддів також не погоджується із доводами представника відповідача ТОВ «Укрліфтсервіс» про те, що неконтрольований рух ліфтової кабіни міг бути викликаний неправильним користуванням ліфтом нянею малолітньої дитини. Однак, колегія суддів вважає, що такі доводи є припущенням позивача, доказів на підтвердження цієї обставини не надано, а тому не може бути прийнято судом до уваги, так як відповідно до ст.. 81 ч.6 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Укрлівтсервіс» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 3000 гривень на користь кожного у рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: