КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/5799/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Березовенко Р.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ференець Світлани Василівни,

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення, дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у м. Києві Ференець Світлани Василівни.

Скарга мотивована тим, що 13 грудня 2019 року державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ференець С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60868758 щодо виконання мирової угоди від 19 серпня 2019 року, затвердженої ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи №754/5799/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Скаржник зазначає, що державний виконавець невірно витлумачила

п.п. 1, 2, 3 мирової угоди в частині слів «зобов`язуюсь».

Як зазначає ОСОБА_1 , дана мирова угода укладена на основі вільного волевиявлення сторін і не дає права державному виконавця зобов`язувати ОСОБА_1 вчинити дії, оскільки зобов`язального примусу текст мирової угоди не передбачає.

Таким чином, як зазначено в скарзі, державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження порушено ст.ст. 2, 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ференець Світлани Василівни залишено без задоволення.

На обґрунтування постановленої ухвали місцевий суд зазначив, що у відповідності до ч. 7 ст. 49 ЦПК України ( процесуальні права та обов`язки сторін ) сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦПК України ( мирова угода сторін ) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

З огляду на ч.ч.1-3 ст.208 ЦПК України ( виконання мирової угоди ) виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній станом на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Аналізуючи надані суду копії квитанцій про перерахування коштів на виконання мирової угоди суд дійшов висновку про виконання

ОСОБА_1 умов мирової угоди не в повному обсязі.

Таким чином, аналіз наведених норм Закону спростовує хибні твердження скаржника в обґрунтування заявлених вимог.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, посилаючись незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №60868758 від 13 грудня 2019 року, винесену державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління

у м. Києві Ференець Світланою Василівною.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що підтверджується і матеріалами справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року затверджено мирову угоду, укладену 19 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Підпунктами 1-4 вказаної мирової угоди визначено, що: в зв`язку з укладенням даної мирової угоди ОСОБА_2 зі своєї сторони визначає

( зменшує ) розмір позовних вимог в частині компенсації вартості автомобілямарки «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі: 131 235 грн та 1 312,35 грн, понесеного ОСОБА_2 , судового збору, а всього - 132 547,35 грн; ОСОБА_1 зі своєї сторони визнає та зобов`язується сплатити позивачеві ( стягувачу ) компенсацію вартості автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі - 131 235 грн та 1 312,35 грн, понесеного стягувачем, судового збору, а всього - 132 547,35 грн; відповідач ( боржник ) зобов`язується сплатити на користь позивача ( стягувача ) вказану в п. 2 даної угоди суму в розмірі 132 547,35 грн згідно визначеного графіку; боржник має право виконувати грошові зобов`язання, передбачені у п. 3 цієї мирової угоди достроково

( а.с. 8-14 ).

12 грудня 2019 року стягувачка ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження. У своїй заяві стягувачка зазначила про неналежне виконання умов мирової угоди боржником ( а.с. 50-52 ).

13 грудня 2019 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ференець С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60868758 щодо виконання мирової угоди від 19 серпня 2019 року, затвердженої ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 серпня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи №754/5799/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ( а.с. 47-49 ).

Суд першої інстанції дійшов висновку про виконання ОСОБА_1 умов мирової угоди не в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про перерахування коштів на виконання мирової угоди ( а.с. 96 ).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» ст.ст. 5, 13, 76-81, 259, 263-265, 447 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість судового рішення, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 6. 19 Конституції України, ст. 447 ЦПК України, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 11 березня 2018 року по справі №2540/3203/18 є безпідставними, оскільки у вказаній постанові надано оцінку правовідносинам, які регулюються ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції даного Закону від 06 лютого 2018 року.

Однак, постанова про відкриття виконавчого провадження №60868758, правомірність винесення якої є предметом розгляду даної справи, була винесена 13 грудня 2019 року, а тому ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» слід застосовувати в редакції Закону від 21 жовтня 2019 року.

Таким чином, посилання заявника на неправомірність дій державного виконавця в т.ч. і щодо визначення виконавчого збору є безпідставними.

За змістом частини першої статті 3 ЦПК України, статті 15 ЦК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права особи.

Скарга ОСОБА_1 не містить даних про те, яким чином винесення оскаржуваної ним постанови державного виконавця порушує ( оспорює ) його право чи законний інтерес.

Факту порушення його права внаслідок винесення цієї постанови державного виконавця не встановлено і в ході розгляду цієї справи.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі

№686/25763/13-ц.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що ухвала про затвердження мирової угоди від 19 серпня 2019 року не містить заходів примусового характеру відносно ОСОБА_1 не заслуговують на увагу суду, оскільки є довільним тлумаченням вказаної заяви апелянтом та спростовуються положеннями чинного законодавства.

Як зазначено в ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 375, 381-384, 447 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ференець Світлани Василівни - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Р.В. Березовенко

Є.М. Суханова