Провадження № 6/761/424/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участі секретаря Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,-

встановив:

У лютому 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.02.2020 року матеріали заяви передані судді Рибаку М.А. 27.02.2020 року.

Ухвалою суду від 28.02.2020 року заяву залишено без руху та надано заявнику час для усунення недоліків.

18.09.2020 року на виконання ухвали суду від 28.02.2020 року заявником надано докази направлення заяви учасникам справи.

Подану заяву обґрунтовує тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»було стягнуто заборгованість за кредитним договором №СL-008/036/2006 від 01.02.2006 року в розмірі 659098,56 грн. Згідно договору факторингу № б/н від 31.01.2018 року відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором №СL-008/036/2006 від 01.02.2006 року до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із зазначеною заявою.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином.

Враховуючи, що неявка сторін у відповідності до ч.3 ст. 442 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви за їх відсутності.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заочний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»було стягнуто заборгованість за кредитним договором №СL-008/036/2006 від 01.02.2006 року в розмірі 659098,56 грн.

Вказане рішення набрало законної сили, за яким представнику ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було видано виконавчий лист.

Згідно договору факторингу № б/н від 31.01.2018 року, право вимоги за кредитним договором №СL-008/036/2006 від 01.02.2006 року передано до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Відповідно до статті 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення «Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року у справі №5011-33/18786-2012, Постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №327/378/16-ц, Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №2-н-148/09.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 378 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 20 листопада 2013 року, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону виконавчого провадження її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від право попередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із результатів системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі від 21 березня 2018 року по справі № 6-1355/10, провадження № 61-12076св18.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження на час розгляду судом заяви про заміну сторони у такому провадженні не є перешкодою для вирішення судом цього питання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, а тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові і підлягають виконанню на всій території України, а відтак суд вважає за необхідне замінити вибулого стягувача у виконавчому листі по справі №761/34374/14-ц, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №СL-008/036/2006 від 01.02.2006 року в розмірі 659098,56 грн., з ТОВ «ОТП Факторинг Україна»на його правонаступника ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 378, 442 ЦПК України, ст.ст. 11, 512, 514, 515 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Довіра та гарантія», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження- задовольнити.

Замінити стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у виконавчому провадженні з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року у цивільній справі №761/34374/14-ц за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: М.А.РИБАК