Справа № 509/2804/20
23 жовтня 2020 року смт. Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.,
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Овідіопольського
районного суду Одеської області цивільну справу за позовом
визнання особи такою, що втратила право користування житлим приміщенням, -
16 червня 2020 позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом в якому просили суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що їм на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині жилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.04.1998 року та договору дарування від 21.04.1998 року. У вересні 2011 року позивачі дали дозвіл на тимчасову реєстрацію місця проживання в будинку відповідачці ОСОБА_3 , і вона 21.09.2011 року зареєструвала своє місце мешкання у вказаному будинку, що підтверджується записами у домовій книзі. Після здійснення реєстрації ОСОБА_3 жодного дня не прожила у будинку, останній раз позивачі спілкувалися з нею в телефонному режимі 4 роки потому, на даний час інформації щодо місця її перебування у них немає, на дзвінки особа не відповідає.
В подальшому на адресу відповідача почали надходити листи від банківських установ, повідомлення від колекторів та ін., що несуть за собою негативні наслідки для позивачів, крім того ОСОБА_4 є інвалідом дитинства ІІ групи, і вона постійно хвилюється за їх нерухомість.
У зв`язку із тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за будинком позивачів, вона не може в повній мірі реалізувати свої права власника з управління, користування і розпорядження своєю власністю, тому вона змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, у яких заявлені вимоги підтримують у повному обсязі, просили позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з`явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині жилого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.04.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Панченко О.О. та договору дарування від 21.04.1998 року посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Панченко О.О.
Тимченко Н.І. та ОСОБА_2 постійно проживають та зареєстровані у вказаному будинку разом з ОСОБА_5 , 2013 р.н., який є онуком ОСОБА_1 , та відповідно сином ОСОБА_2 . Згідно довідки про склад сім`ї виданої Овідіопольською селищною радою від 12.06.2020 року №1034 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , знайома позивачів.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданої Овідіопольською селищною радою від 12.06.2020 року в будинку АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_5 , також зареєстрована але не проживає ОСОБА_3 .
У зв`язку із тим, що місце проживання відповідача зареєстроване за будинком позивачів, вони не можуть в повній мірі реалізувати свої права власника з управління, користування і розпорядження своєю власністю.
Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ч 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени родини власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена родини без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Факт того, що відповідач в вищевказаному будинку не живе підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, виданої Овідіопольською селищною радою від 12.06.2020 року.
За таких підстав, відсутність ОСОБА_3 , 1963 року народження, у будинку АДРЕСА_1 , дає всі підстави для застосування ст. 71 ЖК УРСР для визнання її такою, яка втратила право користування вказаним будинком. Суд вважає, що такий захід для відповідача є саме тим виключенням, про яке йде мова у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, є виправданим, розумним і адекватним заходом для захисту прав позивачів, як співвласників житла.
На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259, 263-268,272, 273, 280-283 ЦПК України, ст.ст.311,321,391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст.9,116,150,158 ЖК України,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя А.І. Бочаров