КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ

Справа № 357/5529/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13033/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Руденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Орєхова О.І. 23 липня 2020 року в м. Біла Церква, повний текст рішення складений 28 липня 2020 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Орєхова О.І. 30 липня 2020 року в м. Біла Церква, повний текст рішення складений 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В

В червні 2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, досягнувши повноліття, в твердій грошовій сумі 1725 грн щомісячно до закінчення сином навчання або до досягнення ним 23 років, в залежності від того, яка подія настане першою, індексацією стягуваних коштів відповідно чинного законодавства.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 10 червня 2020 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно на сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з наданих сторонами доказів та засад розумності і справедливості.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року допущено негайне виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року у межах суми платежу за один місяць.

Не погодився із вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 , ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання. Також зазначає, що він у зв`язку з постійним доглядом за дочкою-інвалідом ОСОБА_4 , 2007 року народження, не має можливості працювати, а тому його єдиним джерелом доходу є щомісячна допомога по догляду за дитиною інвалідом, що не дає можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина. Також вказує на те, що відомості про матір його дитини інваліда не мають значення при вирішення питання стягнення аліментів, оскільки в рамках даної справи вирішується питання про рівень його матеріального забезпечення, а не матері його дитини.

Враховуючи викладене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведенні в апеляційній скарзі є необґрунтованими. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в заяві від 22 листопада 2020 року, яка надійшла електронною поштою, просив розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтво про народження (а.с.8).

З Довідки Київського коледжу комп`ютерних технологій та економіки Національного авіаційного університету № 273 від 01 вересня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 в 2017 році вступив до даного навчального закладу після закінчення 9 класів, і в даний час навчається на 4 курсі денного відділення. Термін закінчення коледжу 30 червня 2021 року (а.с.9).

Згідно з договором про навчання № 160288 від 16 серпня 2017 року, укладеного між Київським коледжем комп`ютерних технологій та економіки НАУ та ОСОБА_2 , сторони погодили навчання на денному відділенні студента ОСОБА_3 за спеціальністю комп`ютерна інженерія.

Пунктом 1.1. зазначеного Договору визначено період навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року.

Відповідно до п. 4.2 вказаного Договору про навчання, загальна вартість освітньої послуги становить 39600 гривень (а.с.10 ). Тобто вартість навчання в даному навчальному закладі за 1 рік становить 9900 грн.

Також, матеріали справи містять договір на проживання у гуртожитку ККТЕ НАУ за №936 від 31 серпня 2019 року, який був укладений між Київським коледжем комп`ютерних технологій та економіки НАУ та ОСОБА_2 , згідно якого надається ліжко-місце в студентському гуртожитку кімната 111 на строк з 01 вересня 2019 року по 30 серпня 2020 року для студента ОСОБА_3 (а. с. 11).

З наявних в матеріалах справи дублікатів чеків від 10 червня 2020 року вбачається, що позивачем було проведено оплату проживання в гуртожитку за перший та другий період 3 курсу група К - 692 - 32 для ОСОБА_3 на загальну суму 3900 гривень (а.с.12 ).

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером з 24 вересня 2014 року і отримує пенсіє за вислугу років (а.с.18,2425)

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.43-44). За дими трудової книжки з 25 вересня 2018 року не працює (а.с.45). Він також є батьком ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 і є особою з інвалідністю, та отримує у зв`язку з цим соціальну допомогу (а.с.46-54)

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з положеннями ст. 200 ЦК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В силу ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи з цього суд має враховувати права та інтереси всіх учасників справи і вирішити справу з додержанням балансу прав, свобод і інтересів кожного з них.

Положення ст. 199 СК України дозволяють зробити висновок, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , який продовжує навчання, строк навчання визначений до 30 червня 2021 року. Навчання передбачено за денною формою, що зумовлює проживання у гуртожитку на час навчання, та створює перешкоди для працевлаштування на повній основі. Разом з тим, проживання у гуртожитку має тимчасовий характер, в інший час, а також під час дистанційного навчання зумовленого застосованими у державі карантинними заходами, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - позивачем у справі.

А отже, син сторін у справі ОСОБА_3 , станом на час розгляду справи, досяг 18 років, продовжує навчання, а тому є таким, що потребує матеріальної допомоги. Після досягнення сином сторін 18 років, відповідач не надає йому матеріальної допомоги, така допомога надається виключно позивачем.

Вказані обставини не спростовуються та не заперечуються відповідачем в ході розгляду справи, і в доводах апеляційної скарги. Відповідач посилається виключно на відсутність у нього можливості надавати таку допомогу, так як він не працює і має ще дитину з інвалідністю.

Проте, відповідач є працездатною особою, але офіційно не працює. При цьому, відповідач не вказує об`єктивних причин відсутності у нього місця роботи. А у зв`язку з встановленням дитині інвалідності відповідач отримує соціальну допомогу, що забезпечує додержання її прав.

Натомість, як вже вказано вище, дитина сторін у справі ОСОБА_3 , є таким, що потребує матеріальної допомоги, така допомога надається йому позивачем, яка є пенсіонером, тобто непрацездатною особою, інших доходів не має.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, з метою додержання прав обох сторін та їх повнолітньої дитини, яка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, балансу їх інтересів, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів в розмірі 1000 (одну тисячу) становить менше половини прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб, а тому не буде надмірним тягарем для відповідача, як працездатної особи.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року допущено негайне виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року у межах суми платежу за один місяць, що відповідає положенням ст. 430 ЦПК України.

Таким чином, судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати при зверненні з апеляційною скаргою, компенсації не підлягають

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 25 листопада 2020 року.