Справа № 136/890/20
провадження № 2/136/246/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що відповідач звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 09.07.2015, відповідно до якої отримала кредит на картковий рахунок із встановленням кредитного ліміту, який у подальшому змінювався. Ураховуючи те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного погашення кредиту станом на 31.03.2020 допустила заборгованість у розмірі 38 273,58 грн, з яких: 366,40 грн заборгованість за тілом кредиту; 32888,44 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 2720,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1798,74 грн штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не сплачує, що стало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідачем було надано до суду клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позов, яке мотивоване тим, що в силу відсутності у неї необхідних знань для складання процесуальних документів та участі в судовому засіданні, вона вимушена була скористатись правом на професійну правничу допомогу та пошуками особи, яка надає таку допомогу. Ураховуючи те, що вона проживає в маленькому населеному пункті, де відсутні адвокати, що здійснюють професійну діяльність, тому це потребувало значного проміжку часу, а саме лише 23.11.2020 вона уклала відповідну угоду із адвокатом у м. Вінниця, відтак вважає пропущений строк для подачі відзиву з поважних причин, який має бути поновлений судом.

Ураховуючи наведене, а також гарантоване нормами Основного Закону України та інших нормативно правових актів право особи на професійну правничу допомогу, а також те, що пропущений відповідачем строк для подачі відзиву є досить незначним (кілька днів), наведені у клопотанні про поновлення сторку причини є об`єктивними, тому з метою забезпечення реалізації прав особи передбачених ЦПК України, принципу змагальності і диспозитивності, суд вважає за необхідне прийняти до уваги поданий відповідачем відзив.

У відзиві представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, аргументуючи свою позицію тим, що відповідачем було дійсно виявлено намір на укладення кредитного договору із ПАриватбанк, внаслідок чого 09.07.2015 нею було підписано Анкету заяву, у той же час у ній не визначено було розмір кредиту, умови кредитування (процентна ставка, ставка пені, штрафу,термін кредитування). Також до позовної заяви долучено Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт», при цьому доказів ознайомлення Відповідача з Умовами та Правилами, а також з Тарифами Банку в матеріалах справи немає. Вказані документи не містять дати їх складання та інформації про час їх дії, усі зазначені документи не можуть бути належними, допустимими та достатніми доказами укладення кредитного договору та підставою для стягнення кредитної заборгованості, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тільки за таких умов, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути також не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також представник відповідача вважає, що відсутні правові підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України Про захист прав споживачів № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Виходячи з викладеного, враховуючи висновки Великої Палати ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, в даному випадку не підлягають до задоволення вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості по процентам та неустойці (пені і штрафу) із відповідача на користь позивача.

Щодо боргу по тілу кредиту, яке Банк заявляє до стягнення, у розмірі 366,40 грн., вважає, що він також не підлягає до стягнення, оскільки із долучених до позову Розрахунків та Виписки по рахунку Відповідачем отримано в кредит загалом 493,30 грн, а сума, яка ним сплачена за договором становить 2280, 00 грн, що значно перевищує суму пред`явлену до стягнення позивачем.

Ухвалою суду від 31.07.2020 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, згідно із Статутом АТ КБ «Приватбанк» рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» став правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 71 на звороті).

Судом встановлено, що згідно із змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 09.07.2015, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявила намір на отримання кредиту у банку, відповідач погодилась, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщених в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Із довідок виданих АТ КБ «Приватбанк» за підписом представника ПриватБанку, якого не ідентифіковано (а.с.12, 13) слідує, що на ім`я ОСОБА_1 було видано кредитну картку за договором №б/н - № НОМЕР_1 , дата видачі 16.02.2015, термін дії 02/19. На картковий рахунок було встановлено ліміт 500, 00 грн. який у подальшому змінювався.

З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 31.03.2020 відповідач має заборгованість у розмірі 38273,58 грн, з яких: 366,40 грн заборгованість за тілом кредиту; 32888,44 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 2720,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1798,74 грн штраф (процентна складова), які підписані представником Приватбанку без зазначення будь-яких даних про його прізвище, ім`я та по батькові (а.с. 9 на звороті).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих позичальником в кредит за вищевказаним договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тільки за таких умов, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних допустимих і достовірних доказів (ст. ст. 76 79 ЦПК України).

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

У відзиві відповідач визнала обставини щодо отримання грошових коштів за кредитним договором у розмірі 493, 30 грн., з яких 12.07.2015 - 424,00 грн.; 13.07.2015-6,00 грн.; 19.07.2015 - 36,55 грн.;19.07.2015 - 3,45 грн.; 19.07.2015 - 23,30 грн.; 20.07.2015-6,70 грн.

Наведені обставини щодо отримання коштів у розмірі 493, 30 грн. підтверджуються інформацією відображеною у Виписці по рахунку (а.с.10,11), яка надана позивачем.

Отож суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт укладення між сторонами кредитного договору на підставі поданої відповідачем анкети - заяи та отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема у розмірі 493,30 грн.

Відповідач у відзиві категорично заперечувала щодо стягнення з неї заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, мотивуючи тим, що вони не узгоджувались з нею у письмовому договорі при укладенні договору та іншого позивачем не доведено.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, отож ним не доведено, що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання зі сплати відсотки у визначеному у них розмірі, неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, штрафу.

З цього приводу Верховним Судом було висловлено 03.07.2019 правову позицію у справі № 342/180/17/14, Велика Палата, яка є аналогічною.

Позивачем до позовної заяви додано клопотання про огляд веб - сайту в якому позивач просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб - сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 6. Повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.07.2015 р.)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 289 - 314 повного договору.

Водночас суд вважає, що відомості отримані в результаті огляду веб-сайту за своєю суттю є фіксацією на час такого огляду певного стану речей, відповідної інформації тощо, отже не може достовірно спростувати чи підтвердити наявність станом на 01.07.2015 тієї чи іншої редакції Умов та Правил, тощо.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відомості отримані від огляду веб-сайту не є достовірним доказом обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, зокрема спростувати обставини, що Умови неодноразово могли змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із даним позовом. Також, огляд веб-сайту не змінює і тих обставин, що вони відповідачем не підписані, а отже й обставини щодо недоведеності, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. В зв"язку з цим вказані відомості не приймаються судом, як недостовірні.

Також суд вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.08.2020 (провадження № 61-8915св19).

Як убачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що при отриманні кредитної картки кредитний ліміт не встановлювався; анкета - заява не містить будь-яких даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, доказів отримання кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог в частині стягнення із відповідача відсотків, пені та штрафу, оскільки такі умови кредитного договору з відповідачем не узгоджувались, відтак правових підстав для їх виконання відповідачем не встановлено, тому в цій частині позову суд відмовляє.

У той же час відповідач визнала обставини щодо отримання нею тіла кредиту у розмірі 493, 30 грн, позивач же просить суд стягнути із відповідача борг по тілу кредиту у розмірі 366,40 грн., утім як убачається із Виписки по рахунку у продовж дії кредитного договору відповідачем сплачено грошові кошти у розмірі 2280,00 грн., тобто їх розмір значно перевищив тіло кредиту, яке пред`явлено позивачем до стягнення із відповідача, відтак в цій частині позову суд відмовляє також.

За таких обставин, в задоволенні даного позову суд відмовляє у повному обсязі.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується Главою 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, тому суд відносить понесені позивачем судові витрати у розмірі 2102,00 грн, на його рахунок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 626, 628, 634, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263 -265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у повному обсязі в задоволені позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»-(місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, Київська обл., ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України

Суддя Д.Т. Кривенко