233 № 233/4333/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 листопада 2020 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані відповідачі по справі. З моменту реєстрації відповідачі по справі в квартирі АДРЕСА_2 не мешкали. Реєстрація ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав як власниці, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить визнати відповідачів особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі та зазначила, що відповідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2008 року вона є власницею квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєструвала своїх знайомих - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які жодного дня в квартирі не проживали і наміру такого не мали, оскільки їм потрібна була реєстрація місця проживання для оформлення документів.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідок ОСОБА_4 , яка є сусідкою позивачки по справі, в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніколи не мешкали і в теперішній час не мешкають в квартирі АДРЕСА_2 .
Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15 серпня 2008 року (а.с.7-8), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9).
Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 03 січня 2020 року (а.с.20-21), проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 16 вересня 2020 року, з моменту реєстрації у зазначеній квартирі не мешкає (а.с.11).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 з 24 грудня 2019 року (а.с.17-18), проте, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму від 16 вересня 2020 року, з моменту реєстрації у зазначеній квартирі не мешкає (а.с.10).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Приймаючи до уваги наведене вище та враховуючи, що відповідачі з власної волі не мешкають в належній ОСОБА_1 квартирі, оскільки не мали такого наміру, а мали на меті виключно реєстрацію місця проживання, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачів по справі.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4,19,259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (місце проживання : АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 27 листопада 2020 року.

Суддя