Провадження №2-ві/521/23/20
УХВАЛА

про розгляд заяви про відвід судді

26 листопада 2020 року місто Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Плавич І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маркарової С.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Малиновського районного суду міста Одеси під головуванням судді Маркарової С.В. знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

12 листопада 2020 року до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді в указаній справі, в якій заявник висловлює сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Маркарової С.В. У обґрунтування власного висновку заявник посилався, зокрема, що належним чином не повідомлявся про розгляд справи, ухвалу про відкриття провадження, копії позовної заяви із додатками не отримував.

Ухвалою судді Малиновського районного суду міста Одеси Маркарової С.В. від 12 листопада 2020 року, заявлений ОСОБА_1 відвід визнано необґрунтованими, а заяву про відвід передано до канцелярії суду для визначення складу суду, що розглядатиме питання про відвід судді в порядку, встановленому частиною 3 статті 40 ЦПК України, частиною 1 статті 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2020 року, заява про відвід судді Маркарової С.В. розподілена судді ОСОБА_3 .

Перевіряючи обґрунтованість заявленого відводу суддя зважає на наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді, в тому числі й з мотивів недопустимості повторної участі судді в розгляді справи, детально регламентовані статтями 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» і «незалежним».

Розглядаючи питання безсторонності Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» («Lavents v. Latvia», заява №8442/00) зазначив, що питання «безсторонності» слід розглядати з двох точок зору. По-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді в конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (п. 117).

Аналогічний підхід визначений Європейським судом з прав людини в рішеннях у справах «Белуха проти України» («Belukha v. Ukraine», заява №33949/02, п. 49, 54), «Бочан проти України» («Bochan v. Ukraine», заява №7577/02, п. 66); «Агрокомплекс» проти України» («Agrokompleks v. Ukraine», заява №23465/03, п. 136); «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява №21722/11, п. 103, 107).

Зважаючи на доводи і міркування заявника, шо наведені в заяві про відвід судді Маркарової С.В., суддя не може погодитись із обґрунтованістю відповідної вимоги. Належних і допустимих доказів суб`єктивної упередженості судді Маркарової С.В. або обґрунтованого сумніву в безсторонності та незалежності з об`єктивної точки зору заявником не надано.

Твердження заявника ґрунтуються на припущеннях, які не можуть бути підставою для задоволення заяви про відвід судді Маркарової С.В.

Водночас, суддя вбачає доцільним довести до відома учасників справи, що вирішуючи відповідне питання про відвід, суддя не вправі давати та не дає оцінку тим процесуальним рішенням, незгода з якими фактично й викликала подачу такої заяви.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40, 259, 260, пунктами 8, 15.2, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маркарової С.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Ухвала підписана суддею 26 листопада 2020 року.

Суддя: І.В. Плавич