Номер провадження: 22-ц/813/5943/20
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/16107/19

Номер провадження: 22-ц/813/5943/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, за апеляційною скаргою адвоката Главацького Юрія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Єршової Л.С. 16 грудня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 21 грудня 2019 року,

встановив:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом» (далі - ТОВ «Управдом») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період - з грудня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 9 416,22 грн., з яких: 7 597,46 грн. надані послуги; - 322 грн. 3% річних; - 1 496,76 грн. інфляційні витрати.

ТОВ «Управдом» обґрунтовує тим, що у власності відповідачки перебуває квартира АДРЕСА_1 .

Багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 , де розташована належна відповідачці на праві власності квартира АДРЕСА_3 , переданий на баланс та утримання ТОВ «Управдом». Позивач, відповідно до статей 12 - 18 та 19 - 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», здійснює функції управителя будинком і виконує послуги з надання житлово-комунальних послуг, здійснює управління будинком, утримує будинок та прибудинкову територію.

Між тим, відповідачка свої зобов`язання щодо оплати фактично отриманих і спожитих житлово-комунальних послуг не виконує, ухиляється від укладання передбачених законом договорів, ігнорує листи та прохання позивача з цього приводу (а. с. 3 - 7).

04.11.2019 року адвокатом Главацьким Ю.А., діючим від імені ОСОБА_1 , було надано до суду першої інстанції відзив на позов, у якому останній зазначав, що позовні вимоги відповідачка не визнає. Просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що вона договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем не укладала, не отримувала від позивача жодних вимог про погашення заборгованості. Крім того, на думку відповідачки, позивачем не було надано суду доказів зміни у встановленому порядку тарифу на послуги з централізованого опалення, а також не надано розрахунку інфляції та 3% річних.

26.11.2019 року представник ТОВ «Управдом» - Мазур О.В. надав до суду відповідь на відзив, де зазначив про необґрунтованість доводів відповідачки. Повідомив, що відповідачка фактично споживає послуги, які надаються позивачем. ТОВ «Управдом» інформувало щодо актуальних тарифів споживачів шляхом розміщення відомостей на сайті ТОВ «Управдом». Також, додатково споживачі повідомлялись шляхом розміщень оголошень на стендах та у рахунках за спожиті комунальні послуги. Окрім цього, представник позивача надав до суду розрахунок інфляційних витрат та 3% річних.

У судове засідання суду першої інстанції представник позивача не з`явився. Надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та слухати справу за його відсутності.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Від її представника - адвоката Главацького Ю.А. надійшла заява, у якій останній позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та слухати справу за відсутності відповідачки та її представника.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року вищевказаний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 9 416,22 грн., з яких: - 7 597,46 грн. надані послуги; - 322 грн. 3% річних; - 1 496,76 грн. інфляційні втрати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом» судові витрати у розмірі 1 921,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, відповідачка повинна сплатити суму заборгованості за спожиті послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення щодо кожної з наданих послуг. У зв`язку з чим, відповідачка має сплатити інфляційні збільшення за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року у розмірі 1 496,76 грн..

Крім того, також у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України відповідачка повинна сплатити 3% річних від простроченої суми заборгованості, що за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року складає - 322,00 грн..

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 9 416,22 грн. підлягають задоволенню (а. с. 176 - 183).

В апеляційній скарзі адвокат Главацький Ю.А., діючий від імені ОСОБА_1 , просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване заочне рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Матеріали справи містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 206).

ТОВ «Управдом» згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримало копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справіта копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку.

ТОВ «Управдом» у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Посилається на те, що відповідачка фактично споживає послуги, які надаються позивачем. ТОВ «Управдом» інформувало щодо актуальних тарифів споживачів шляхом розміщення відомостей на сайті ТОВ «Управдом». Також додатково споживачі повідомлялись шляхом розміщень оголошень на стендах та у рахунках за спожиті комунальні послуги. Окрім цього, на спростування доводів апеляційної скарги,звертає увагу на наявність розрахунку інфляційних витрат та 3% річних, які були надані до суду першої інстанції представником позивача.

02 квітня 2020 року апелянтом було подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка наполягала на тому, що чинним законодавством, статутом ОСББ не передбачено вжиття інших дій щодо утримання будинку у належному технічному стані. Зазначає про те, що позивачем не було спростовано твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (9 416,22 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності задоволення вимог позову. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального(ст.ст. 11, 15, 16, 509, 529, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 7, 8, 13, 19, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, ст. 179 ЖК України) та процесуального (ст. ст. 12, 81, 263, 264ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0011017 від 31.08.2005 року ТОВ «Управдом» створено у квітні 2004 року (а. с.13 - 19).

Згідно установчих документів ТОВ «Управдом» займається наступними видами діяльності: - основний - комплексне обслуговування об`єктів (Код КВЕД 81.10); - загальне прибирання будинків (Код КВЕД 81.21); - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20); - консультування з питань комерційної діяльності й керування (Код КВЕД 70.22); - будівництво житлових і нежитлових будівель (Код КВЕД 41.20).

В листопаді 2008 року між ВАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (Постачальник) та ТОВ «Управдом» (Споживач), укладено договір про постачання електричної енергії №2828, відповідно до якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача.

ТОВ «Управдом» в січні 2008 року за Договорами про пайову участь в будівництві за адресою - м. Одеса, Військовий узвіз, отримало у власність нежитлові приміщення: - котельню, площею - 45,50 кв. м.; - теплопункт, площею - 90,50 кв. м.; - паркінгу, площею 1 173.5 кв. м.. Згідно Актів приймання Товариству було передано котельню, теплопункт, паркінг, обладнання котельної та теплопункту з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом в багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

В жовтні 2012 року ТОВ «Управдом» отримало ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії серія АГ №594994, та відповідно до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №923/А-2017 від 06.10.2017 року позивачу надано безстрокову ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії.

З 2008 року ТОВ «Управдом» здійснює утримання та управління багатоповерховим будинком за адресою - АДРЕСА_2 , а також його прибудинкової території, обслуговування та ремонт майна, що забезпечує функціонування будинку в цілому, забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку, у тому числі шляхом надання житлово-комунальних послуг у будинку,

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181561695 від 18.09.2019 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 11 - 12).

Між учасниками справи склалися правовідносини щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За загальними правилами, передбаченимистаттями 11, 15, 16 ЦК України,цивільні права та обов`язкивиникаютьіздійосіб, щопередбачені актами цивільногозаконодавства.

Кожна особа має право на захистсвогоцивільного права у разійогопорушення, невизнанняабооспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послугвизначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг.

Відповідно до частини першо їстатті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавствомзвітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно з частинами2, 3, 4статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до частини1статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулювання у сфер іжитлово-комунальних послуг здійснюється на підставі стандартів, нормативів, норм і правил, які встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Згідно зі статтями 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або группою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучо їспроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що позивач у справі у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості зажитлово-комунальні послуги, був належною обслуговуючою організацією, а тому має права, передбачені частиною 1 статті 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 1 частини3статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальни хпослуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини 3статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині1статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, протее відповідно до пункту 1 частини 1статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на наданн яжитлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, як ізатверджуються Кабінетом Міністрів України (далі Правила).

Згідно з пунктом 7 зазначених Правил власник квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною1статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь друго їсторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням наведеного відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для несплати за надан іпозивачем і спожиті відповідачем житлово-комунальні та інші послуги.

Зазначене узгоджується з висновками, викладенимиу постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18).

Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладених встановлених судом обставин, наведених вище норм права, враховуючи правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року (справа № 753/1391/17, провадження № 61-34537св18), від 21 листопада 2019 року (справа № 464/5927/15, провадження № 61-33479св18), апеляційний суд вважає, що доводи відзиву на позовну заяву щодо відсутності укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є такими, які мають наслідком відмову у задоволенні позову, задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 77 - 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційна скарга містить низку доводів щодо неправильності розрахунків заборгованості, яку позивач просить стягнутиз ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управдом».

Між тим, матеріали справи не містять доказів на спростування таких розрахунків. Докази, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог не спростовано апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів щодо часткової оплати вищевказаної заборгованості відповідачкою.

Фактично доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, матеріали справи містять докази в обґрунтування доводів позивача про те, що відповідачка фактично споживає послуги, які надаються позивачем, ТОВ «Управдом» інформувало щодо актуальних тарифів споживачів шляхом розміщення відомостей на сайті ТОВ «Управдом», також додатково споживачі повідомлялись шляхом розміщень оголошень на стендах та у рахунках за спожиті комунальні послуги. Окрім цього, всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали справи містять розрахунок заборгованості відповідачки перед позивачем щодо інфляційних витрат та 3% річних (а. с. 124 166).

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Як зазначалось вище, згідно із частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

З юридичної природи правовідносин сторін вбачається, що вони є грошовими, тому на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України.

Вимоги позову про стягненняв порядку статті 625 ЦПК з ОСОБА_1 інфляційних витрат у розмірі 1 496,76грн. та 3% річних в сумі - 322грн. є також обґрунтованими.

З урахуванням встановленого, судова колегія дійшла висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції,обґрунтованість вищевказаних позовних вимог ТОВ «Управдом» про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Вбачаючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є недоведеними, спростовуються матеріалами справи, тому є безпідставними.

Апеляційна скарга є безпідставною, тому не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Главацького Ю.А., діючого від імені ОСОБА_1 ,у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складен яповного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків передбачених підпунктами а), б), в) вищевказаного пункту.

Керуючись ст. ст. 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Главацького Юрія Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе