ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 687/734/20
Провадження № 22-ц/4820/1825/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 687/734/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року в складі судді Кулєбякіна В.О. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чемеровецького районного відділу управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 7.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначала, що 07 лютого 2012 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Спільне життя між нею та відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, фактично відповідач самоусунувся від сім`ї, не займається вихованням дитини, матеріальної допомоги сім`ї не надає. Також позивач вказувала, що вони проживають окремо і їх сім`я вже розпалася та її подальше збереження вже не можливе.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року позов задоволено, шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та зареєстрований 07 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чемеровецького районного управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис №7) розірвано.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин справи, невірне застосування норм процесуального права. Так судом прийнято до уваги неправдиву інформацію, що він з позивачем давно не підтримують подружні стосунки, хоча це є неправдивою інформацією, озвученою позивачем, оскільки вони з моменту укладення шлюбу і до позову про його розірвання підтримували нормальні подружні стосунки. ОСОБА_1 вказує, що він категорично проти розірвання шлюбу, крім того вважає, що їх сім`ю можливо зберегти заради добробуту їх спільної дитини, а рішення ОСОБА_2 про розірвання шлюбу є спонтанним та необдуманим. Також апелянт посилається, що він просив надати строк на примирення, але суд відмовив йому в цьому, чим фактично порушив його права та їх неповнолітньої дитини.

Тому ОСОБА_1 просив скасувати рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 лютого 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 вересня 2020 року ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

В своїй позовній заяві позивач вказала, що спільне життя сторін не склалось, сторони не ведуть спільного господарства, сім`я розпалась, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе.

При цьому в позовній заяві позивач просила суд строк на примирення не надавати, оскільки примирення неможливе.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, збереження шлюбу сторін є неможливим і суперечить інтересам сторін, сім`я розпалася остаточно, тому наявні підстави для розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

В силу ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя.

Як передбачено ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 5 п. 10 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя» якщопіслязакінченняпризначеного судом строку примиренняподружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненнішлюбу, суд вирішує справу по суті.

Як встановлено судом, позивач не бажає перебувати із відповідачем у шлюбі, а тому наполягала на розірванні шлюбу.

Суд першої інстанції з`ясував фактичні взаємини сторін, врахував наявність у сторін неповнолітньої дитини, встановив, що ОСОБА_6 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв`язку з небажанням спільного життя з відповідачем, а також врахував ту обставину, що під час розгляду справи в суді за участю сторін примирення між ними не відбулось та позивач наполягала на розірванні шлюбу, просила суд не надавати сирок на примирення..

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду підлягає скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити з підстав не вчинення судом достатніх заходів для примирення подружжя, оскільки на думку апелянта суд мав надати додатковий строк на примирення слід відхилити.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина сьома статті 240 ЦПК України).

Системний аналіз норм Сімейного кодексу України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Як вбачається з матеріалів справи судове засідання відбувалось за участю сторін, однак з моменту подачі позову до прийняття судового рішення сторони не примирились, позивач та відповідач не подавали суду жодних заяв, клопотань про примирення сторін, залишення позову без розгляду чи закриття провадження в справі з цих підстав.

Отже відповідач достовірно знав про подання і розгляд позовної заяви про розірвання шлюбу, однак в межах строку розгляду справи в суді, сторони так і не примирились, про що свідчить позиція позивача.

Крім того після подання апеляційної скарги та під час розгляду справи в апеляційному суді позивач жодних заяв апеляційному суд про примирення сторін не надала, проти апеляційної скарги заперечила, у відзиві на апеляційну скаргу вказала, що з відповідачем сімейних стосунків не підтримує, між ними виникають постійні суперечки, примирення неможливе. що теж свідчить про безпідставність тверджень апелянта щодо можливого примирення подружжя.

За таких обставин у суду були відсутні підстави для надання додаткового строку для примирення сторін.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох