КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 753/5208/19

номер провадження: 22-ц/824/11961/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у складі судді Коренюк А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17 вересня 2018 року, остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь борг за договором позики, оформлений у вигляді розписки, у сумі 75 000 доларів США та 1% кожен місяць користування позикою у сумі 2 191 050 грн 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого він передав, а ОСОБА_3 прийняв в борг грошові кошти у сумі 75 000,00 доларів США на строк до 12 лютого 2017 року, зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 1% за кожен місяць користування позикою. Проте позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконав, в обумовлений строк кошти позивачу не повернув. Позивач вказував, що на початку лютого 2017 року коли наближався строк повернення позики йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Зазначав, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , яка після його смерті прийняла спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , а тому вважав, що відповідно до ст.1282 ЦК України відповідач зобов`язана задовольнити його вимоги, як кредитора спадкодавця ОСОБА_3 . Однак у добровільному порядку вирішити питання з відповідачем про погашення боргу за договором позики від 12 лютого 2008 року позивачу не вдалося. З наведених підстав позивач ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність укладеного договору позики. Також суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення висновок експерта від 30 квітня 2020 року № 9501 за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів в кримінальному провадженні № 0000261 від 20 січня 2018 року, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» в особі Юрченка Є.М., який має скасоване у 2008 році свідоцтво судового експерта.

Вказує, що на підтвердження позовних вимог ним надано оригінал договору позики, заборгованість за яким заявлена до стягнення, а тому його вимоги базуються на укладеному та дійсному договорі позики. Однак судом вказаних обставин не враховано. Також судом не надано оцінку висновку експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) №22957/17-34 від 29 серпня 2018 року за результатами проведення судово - технічної експертизи документів у даній справі, яким встановлено неможливість проведення експертного дослідження договору позики від 12 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з питань встановлення часу нанесення друкованого тексту та часу виконання підписів сторін у зв`язку з відсутністю методик, які б регламентували порядок проведення таких досліджень. Відповідач не заявляла клопотань про проведення додаткової, повторної, комісійної чи комплексної експертизи з метою усунення прогалин, які, на її думку, були допущені експертами КНДІСЕ під час проведення судово - технічної експертизи документів у даній справі та відповідач не була позбавлена можливості реалізувати це право. Вважає, що суд необґрунтовано задовольнив клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи письмового доказу, а саме, вказаного вище висновку експерта від 30 квітня 2020 року № 9501 за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів в кримінальному провадженні № 0000261 від 20 січня 2018 року. Звертає увагу, що матеріали справи не містять постанови слідчого або іншого компетентного органу чи суду щодо призначення в кримінальному провадженні № 0000261 від 20 січня 2018 року фізико - хімічної експертизи матеріалів документів, а судом залишено поза увагою той факт, що відповідачем не доведене чи призначалась ця експертиза в кримінальному провадженні, чи було доручено проведення цієї експертизи ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз», чи дійсно в матеріалах кримінального провадження міститься висновок експерта який є ідентичному висновку експерта, наданому суду представником відповідача. Тому вважає, що відсутні обставини, що підтверджують належний спосіб отримання представником відповідача вказаного доказу на обґрунтування своїх заперечень проти позову. Зазначає, що наданий представником відповідача вказаний вище висновок експерта від 30 квітня 2020 року № 9501 є письмовим доказом, проте помилково розцінений судом як висновок експерта. Крім того, представником відповідача надана суду ксерокопія копія цього висновку експерта, яка ніким не засвідчена.

Вказує, що його представником суду першої інстанції була надана рецензія на вказаний вище висновок експерта № 9501 від 30 березня 2020 року, в якій рецензент Круть О.В. встановив, що цей висновок фізико - хімічної експертизи матеріалів документів є завідомо неправдивий, однак судом вказана рецензія безпідставно не прийнята до уваги.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у кримінальному провадженні № 000261 від 20 січня 2018 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Музичук С.А. подав до суду заяву про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в місті Києві Поплавського В.М., в якій зазначав, зокрема, що старший слідчий, у порушення ст.69 КПК України та ст.7 Закону України «Про судову експертизу», незаконно доручив проведення технічної експертизи договору позики від 12 лютого 2008 року приватній структурі, що призвело до отримання незаконного доказу - висновку фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року №9501. Ухвалою Печерського суду міста Києва від 16 липня 2020 року задоволено вказану заяву захисника ОСОБА_1 про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в місті Києві Поплавського В.М., а тому позивач вважає, що судом фактично підтверджено незаконність висновку фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501. Також вказує, що судом не були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , показання яких, на його думку, мають значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Мамась М.О. зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та фактично зводиться до незгоди із процедурою отримання і подачі доказів представником відповідача та порядку їх розгляду судом. Вказує, що ОСОБА_3 , який був хронічним алкоголіком, не мав відносин із ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 75 000 доларів США в борг не брав, та вони не входили до складу спадщини. Вказує, що позивач не надав доказів на підтвердження існування договірних чи дружніх відносин з ОСОБА_3 , а також доказів того, що він не знав, що ОСОБА_3 помер ще 27 травня 2008 року.

Наголошує, що висновком експерта від 30 квітня 2020 року №9501 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в кримінальному провадженні №0000261 від 20 січня 2018 року достовірно встановлено, що давність виконання підписів від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_3 в договорі позики грошових коштів на суму 75 000 доларів США від 12 лютого 2018 року не відповідає вказаній даті, а виконано значно пізніше, а саме у 2017 році; аркуш документа містить ознаки світлового штучного зістарювання. Процесуальні документи, на підставі яких була призначена вказана фізико-хімічна експертиза та оригінал висновку експерта від 30 квітня 2020 року №9501, містяться у матеріалах кримінального провадження №0000261 від 20 січня 2018 року. Вказує, що експерт Юрченко Є.М. , який склав даний висновок від 30 квітня 2020 року №9501, є фахівцем та має відповідну кваліфікацію, а тому вважає, що цей висновок є належним письмовим доказом. Також експерт Юрченко Є.М. попереджений про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку експерта, вказана фізико-хімічна експертиза матеріалів документів не є криміналістичною експертизою, а відтак може бути проведена недержавними експертними установами, що узгоджується із судовою практикою.

Зазначає, що посилання позивача на висновок експертів КНДІСЕ №22957/17-34 від 29 серпня 2018 року за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, є безпідставним, оскільки експерти КНДІСЕ не надали доказів на підтвердження позиції позивача чи на підтвердження позиції відповідача, а тому вважає, що трактування їх позивачем на власну користь є помилковим.

Вказує, що позивач міг і повинен був дізнатися про відкриття спадщини набагато раніше, аніж у 2017 році, тому вважає, що позивачем пропущено установлений ст.1281 ЦК України строк для пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців боржника. Чинним законодавством передбачено порядок надіслання таких кредиторських вимог у досудовому порядку. Однак позивач не надсилав жодних вимог ні відповідачу, ні нотаріусу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності. Суд дійшов висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виникли правовідносини на підставі договору позики від 12 лютого 2008 року, оскільки відповідно до висновку експерта від 30 квітня 2020 року № 9501 за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів в кримінальному провадженні №0000261 від 20 січня 2018 року, складеного ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» в особі Юрченка Є.М., давність виконання підписів від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_3 в договорі позики грошових коштів на суму 75 000 доларів США від 12 лютого 2008 року, з терміном повернення до 12 лютого 2017 року, не відповідає вказаній даті - 12 лютого 2008 року, а виконано значно пізніше, а саме в 2017 році. З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до змісту договору позики, 12 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 75 000 доларів США у якості позики на строк до 12 лютого 2017 року (а.с.12, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 40 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28 травня 2008 року (а.с. 13, т.1).

Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Встановлено та не заперечується учасниками справи, що спадкоємцем ОСОБА_3 є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 14-16, т.1).

Судом першої інстанції не призначалась судово-почеркознавча експертиза за клопотанням відповідача щодо дійсності підпису ОСОБА_3 у договорі позики від 12 лютого 2008 року у зв`язку з відсутністю будь-яких документів, на яких збереглись зразки підпису ОСОБА_3 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що за клопотанням представника відповідача судом першої інстанції було призначено судово - технічну експертизу, проведення якої доручено експертам КНДІСЕ.

Відповідно до висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення судово - технічної експертизи документів № 22957/17-34 від 29 серпня 2018 року підписи від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в договорі позики, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датованому 12 лютого 2008 року, виконані пишучою ручкою (ручакми) спорядженою чорнилом синього кольору.

Друкований текст у договорі позики, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датованому 12 лютого 2008 року, нанесений електрофотографічним способом з використанням друкуючого пристрою (простроїв) з лазерним способом друку тонером чорного кольору.

Встановити час виготовлення договору позики, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датованого 12 лютого 2008 року, не видається можливим через неможливість встановити час нанесення реквізитів на ньому.

Встановити час виконання підписів від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у договорі позики, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датованому 12 лютого 2008 року, не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово - експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів і підписів, виконаних чорнилами.

Встановити час нанесення друкованого тексту у договорі позики, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , датованому 12 лютого 2008 року, не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово - експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв лазерним способом друку (а.с.116-120, т.1).

Також судом першої інстанції встановлено, що в рамках кримінального провадження № 0000261, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20 січня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.190, ч.ч.1, 4 ст.358 КК України, за заявою ОСОБА_2 про вчинення злочину ОСОБА_1 , експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Юрченком Є.М. на виконання постанови слідчого Печерського УП ГУНП у місті Києві проведено фізико-хімічну експертизу матеріалів документів.

Відповідно до висновку експерта за результати проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року №9501, давність виконання підписів від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_3 в договорі позики грошових коштів на суму 75 000 доларів США від 12 лютого 2008 року, з терміном повернення до 12 лютого 2017 року, укладеному між громадянином ОСОБА_1 (позикодавець) та громадянином ОСОБА_3 (позичальник), не відповідає вказаній даті - 12 лютого 2008 року, а виконано значно пізніше, а саме, в 2017 році (а.с.215 - 233, т.1).

Враховуючи, що давність виконання підписів від імені ОСОБА_1 та від імені ОСОБА_3 в договорі позики грошових коштів на суму 75 000 доларів США від 12 лютого 2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не відповідає вказаній у ньому даті - 12 лютого 2008 року, а виконано значно пізніше, а саме в 2017 році, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 не міг укласти вказаний вище договір позики від 12 лютого 2008 року, так як його цивільна правоздатність припинилася в день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виникли правовідносини на підставі договору позики від 12 лютого 2008 року, а тому відсутні підстави вважати, що даний договір є підставою для стягнення з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 , суми боргу за договором позики.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що вимоги позову базуються на укладеному та дійсному договорі позики, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501, складений приватною установою - ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» в особі Юрченка Є.М., свідоцтво судового експерта якого скасоване в 2008 році, не приймаються апеляційним судом до уваги, виходячи з такого.

Зі змісту висновку експерта за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501 вбачається, що експерт Юрченко Є.М. має вищу хімічну освіту, кваліфікація - спеціаліст - хімік; здобув кваліфікацію інженер апаратно-програмованих комплексів на базі газових хроматографіє серії «Кристал», має спеціальні знання: кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 2.2 «Дослідження матеріалів документів, стаж експертної роботи в державних спеціалізованих експертних установах - 5 років. Має досвід виконання досліджень та експертиз з питань встановлення давності виконання записів, виконаних пастами кулькових ручок з 2006 року та досвід наукової роботи в галузі судової експертизи з 2003 року. Він є відповідальний виконавець двох наукових робіт в галузі судової експертизи, які внесені до державного реєстру атестованих експертних методик; керівник наукових тем в галузі судової експертизи матеріалів документів - «Дослідження динаміки часових змін записів, виконаних кульковими ручками», «Дослідження печатних текстів виконаних тонерами лазерних принтерів». Досвід науково-методичної роботи в галузі судової експертизи по впровадженню в судову експертизу газохроматографічного обладнання 2001 - 2003 роки: впровадження газохроматографічного обладнання, постановка газохроматографічних методів судово-експертного дослідження та навчання експертів державних спеціалізованих установ.

Юрченко Є.М. був попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до ст.70 КПК України за відмову від дачі висновку та дачу завідомо неправдивого висновку згідно зі ст.ст.384, 385 КК України.

Приписами ч.4 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» встановлено, що для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

За змістом ст.9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а у випадках, передбачених частиною четвертою статті 7 цього Закону, - іншим фахівцям з відповідних галузей знань.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що для проведення деяких видів експертиз можуть бути залучені окрім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань. Таким чином колегія суддів вважає, що експерт Юрченко Є.М. , який має відповідну вищу хімічну освіту, спеціальні знання та досвід роботи та кваліфікацію для здійснення дослідження має повноваження на проведення фізико-хімічної експертизи.

Та обставина, що у експерта Юрченка Є.М. у 2008 році скасоване свідоцтво судового експерта у зв`язку із звільненням, не є передбаченою законом підставою, що унеможливлює проведення ним фізико-хімічної експертизи.

Колегія суддів відхиляє надану ОСОБА_1 рецензію на висновок фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501, складену 08 липня 2020 року рецензентом - експертом товариства з обмеженою відповідальністю «Центр судових експертиз «Альтернатива» Круть О.В. , відповідно до якої висновок фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501 є завідомо неправдивим, виходячи з такого.

Так, порядок проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, складених судовими експертами науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, на час складання рецензії був визначений Порядком проведення рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25 травня 2015 року №755/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 травня 2015 за №605/27050 (далі - Порядок).

Згідно з п.п.2, 3 Розділу І вказаного Порядку метою рецензування висновків є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків.

Підставами для рецензування висновків експертів є: 1) План рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України; 2) графік проведення планових перевірок організації діяльності судових експертів, що не є працівниками державних спеціалізованих установ; 3) договір або План щодо підготовки (стажування) фахівця, який має намір отримати (підтвердити) кваліфікацію судового експерта; 4) Доручення Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.1 Розділу II Порядку рецензування висновків експертів проводиться співробітниками НДУСЕ, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

У п.5 Розділу II Порядку зазначено, що рецензія містить розгорнуту характеристику висновку з точки зору його відповідності вимогам законодавства про судову експертизу та застосування методів і методик проведення судових експертиз.

Згідно з п.8 Розділу II Порядку якщо рецензентом встановлено, що висновок експерта містить недоліки, у рецензії зазначаються положення нормативно-правових актів та/або методик проведення судових експертиз (методичних рекомендацій), яких не дотримано експертом під час складання висновку.

В той же час рецензія експерта Круть О.В. від 08 липня 2020 року не відповідає зазначеним вище вимогам, а саме, всупереч положенням Порядку підставою для рецензування висновку фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501стало звернення представника позивача - адвоката Паливоди В.Д. Також рецензію підготовлено особою, яка не є працівником державних спеціалізованих установ.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що рецензія не є тим доказом в розумінні закону, який спростовує висновок експертизи, оскільки процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі. Інститут рецензування висновків судових експертів є інструментом внутрішньої процедури перевірки якості та обґрунтованості висновків, що подаються з метою отримання та підтвердження кваліфікації судового експерта. Метою рецензування висновків судових експертів згідно з пунктом 2 Порядку є «вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків». Таким чином, процедура рецензування висновків експертів не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, а Порядок не передбачає надання рецензії на висновок експерта на розгляд суду чи інших учасників судового процесу.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять постанови слідчого або іншого компетентного органу чи суду щодо призначення в кримінальному провадженні № 0000261 від 20 січня 2018 року фізико - хімічної експертизи матеріалів документів, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність у даній цивільній справі такого процесуального документа не спростовує наведеного вище висновку фізико - хімічної експертизи матеріалів документів, складеного експертом Юрченком Є.М.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укримінальному провадженні № 000261 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року задоволено заяву захисника ОСОБА_1 про відвід старшого слідчого СВ Печерського УП ГУНП в місті Києві Поплавського В.М., на підставі постанови якого експертом Юрченком Є.М. був складений висновок фізико - хімічної експертизи матеріалів документів від 30 квітня 2020 року № 9501, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не мають правого значення для правильного вирішення даної цивільної справи

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінку та не враховано в сукупності з іншими доказами висновок експертів КНДІСЕ за результатами проведення судово - технічної експертизи документів № 22957/17-34 від 29 серпня 2018 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у вказаному висновку судово-технічної експертизи документів не надано відповіді на поставлені судом запитання у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово - експертну практику України методик встановлення часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв лазерним способом друку. Тобто, у висновку експертів КНДІСЕ не встановлено обставин ні на підтвердження, ні на спростування заявлених позовних вимог, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги цей висновок експертів при вирішенні справи.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: