Єдиний унікальний номер 236/995/19
Номер провадження 22-ц/804/3259/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу № 236/995/19 за поданням головного державного виконавця Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Куліша В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2019 року (суддя Саржевська І.В.),

в с т а н о в и в :

18 березня 2019 року головний державний виконавець Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Куліш В.М. звернувся до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту громадянина України для виїзді за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, посилаючись на те, що на виконанні в Червоногвардійському відділі державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 57832641, відкрите на підставі виконавчого листа № 234/11018/18, виданого 15 листопада 2018 року Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики у сумі 153537 грн. та витрати по сплаті судового збору 3854,70 грн., загальна сума заборгованості за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 173330, 87 грн. Просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_3 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Краматорського міського суду Донецької області № 234/11018/18.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2019 року подання головного державного виконавця Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Куліша В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за межі України по виконавчому провадженню задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього Краматорським міським судом Донецької області: виконавчий лист № 234/11018/18, виданий 15 листопада 2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики у сумі 153537,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 3854,70 грн.

З вказаною ухвалою не погодився боржник ОСОБА_3 та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання головного державного виконавця Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Куліша В.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за межі України по виконавчому провадженню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, послався на статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням. Зазначає, що державним виконавцем до суду не було подано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що він ухиляється від виконання зобов`язань. Тобто право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні. А в цій спірній ситуації взагалі відсутні будь-які документи, які б свідчили про проведену роботу державного виконавця та про ухилення боржника від виконання кредитного зобов`язання. Судом першої інстанції не врахована та обставина, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України. Більше того, необхідність обмежувати право виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки як зазначено в оскаржуваній ухвалі арешт на майно та кошти боржника накладений, заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна оголошена і тому внаслідок виїзду за кордон боржника майно не може зникнути і може бути безперешкодно реалізоване в порядку передбаченому законодавством. В той час, як він має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Польщі має офіційну роботу, повинен забезпечувати свою родину, щоб його діти мали можливість рости та розвиватись. До того ж, він бажає розрахуватись із стягувачем відповідно до рішення суду, тобто виконати судове рішення, але суд першої інстанції своєю ухвалою позбавив його єдиного засобу заробітку, отримувати певні грошові кошти за ту чи іншу роботу та таким чином виконати свої зобов`язання, а відповідно виконати судове рішення про стягнення з мене коштів.

Заінтересовані особи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує та просить скаргу задовольнити.

Представник Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, залишити ухвалу суду без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Червоногвардійському відділі державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження № 57832641, відкрите на підставі виконавчого листа №234/11018/18, виданого 15 листопада 2018 року Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики у сумі 153537 грн. та витрати по сплаті судового збору 3854,70 грн. (а.с.4).

04 грудня 2018 року державним виконавцем Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кулішом В.М. на підставі заяви ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики у сумі 153537 грн. та витрати по сплаті судового збору 3854,70 грн., винесено постанову про арешт майна боржника та винесено обтяження в реєстрах рухомого та нерухомого майна (а.с.5,9).

У зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_3 зареєстрований на тимчасово не підконтрольній України території за адресою: АДРЕСА_1 , що суттєво обмежує права державного виконавця на проведення виконавчих дій, рішення на цей час не виконано.

В ході перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 державним виконавцем було надіслано запити до Пенсійного фонду України, до Державної фіскальної служби України, до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради. Згідно відповідей інформація стосовно боржника відсутня, останній не перебуває на обліках, як тимчасово переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення ООС не значиться (а.с.6-8).

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що боржник будучи обізнаним щодо свого зобов`язання перед стягувачем, жодним чином не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, доказів, що з часу відкриття виконавчого провадження ним вживаються заходи сплати заборгованості боржником не подано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» наведені процесуальні права виконавців при здійсненні виконавчого провадження.

Так, згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Так, пунктом 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення, встановлених частиною 3 статті 12 ЦПК України.

Так, відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, державним виконавцем були вчинені усі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії по примусовому виконанню рішення суду.

У строк, наданий на самостійне виконання, боржником рішення суду не виконано, будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішень не надходило.

Доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, що є обов`язковим при зверненні до суду з даним поданням, а наявність судового рішення та його невиконання не можна вважати підставою для обмеженні у праві виїзду за межі України є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а враховуючи тривалий час невиконання судового рішення, обізнаність боржника про його наявність свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що боржник має транспорті засоби, проте, будь-яких дій на виконання рішення суду за рахунок рухомого майна не вчиняє. Вказані обставини не спростовані представниками боржника в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність доказів в матеріалах справи, які б підтверджували свідоме ухилення боржника від виконання своїх обов`язків, колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено судом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, боржник повідомлений про наявність відкритого виконавчого провадження, будь-яких дій на виконання рішення суду не вчиняє, нерухомого майна у власності не має, наявні у власності транспортні засоби, проте боржник не здійснив дій для погашення заборгованості за їх рахунок.

При належному дотриманні вимог статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» і сумлінному ставленні до процедури виконання судового рішення, з відкритих офіційних джерел боржник міг встановити хід виконання, сприяти у виконанні судового рішення.

Тож, будучи обізнаним про судове рішення з 2018 року і зобов`язаним його змістом щодо сплати стягувачеві присудженого боргу, наявності відомостей про відкриття виконавчого провадження, не виконав його в повному обсязі.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

У даній же справі сукупність індивідуальних обставин (обізнаність із тривалістю виконавчого провадження, не виконання прийнятого судового рішення, що набрало чинності, понад 1,5 роки, не подання пояснень з приводу невиконання судового рішення, не пропонування будь-якого наявного майна, за рахунок якого можна погасити присуджену суму боргу, вчинення юридично значущих дій, неповідомлення виконавця про фактичне місце проживання або адреси листування, в чому вбачаються дії з приховування даної інформації від виконавця для виконання ним дій, передбачених законом) дає підстави стверджувати, що правильно визначив суд першої інстанції, що боржник ОСОБА_3 свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання в повному обсязі, що є підставою для прийняття заходу, унормованого пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Доказів існування у боржника об`єктивних причин для виконання судового рішення (на кшталт, відсутності майна, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо) в ході розгляду справи в суді першої інстанції боржником не надано і таких відомостей судовим розглядом не здобуто. Аналогічно таких доказів не долучено боржником до апеляційної скарги. Тож, боржником не доведено, що ним було вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання покладеного рішенням суду зобов`язання.

А крім того, в ході судового розгляду справи не здобуто відомостей, що боржник належним чином виконав вимоги частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» щодо поінформування приватного виконавця про зміну місця проживання або місця перебування, вказівку адреси, за якою з ним можна листуватись.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог; наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги статей 89, 263-264 ЦПК України, врахував невиконання боржником п.п. 1, 3, 5, 6 частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», і дійшов правильного висновку про доведення факту свідомого ухилення його від виконання судового рішення, що є підставою для застосування передбаченого законом заходу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_3 за межі України.

Відтак, вказані обставини та надані до подання державним виконавцем докази свідчать про свідоме ухилення боржником рішення суду.

При цьому, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовить пришвидшення виконання рішення суду.

Посилання у апеляційній скарзі на невмотивованість судового рішення не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали суду, тому такий довід є безпідставним.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, усправах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга боржника ОСОБА_3 як така, що не спростовує правильності висновків суду, підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення, як законне і обґрунтоване, залишенню без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк