ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/508/20
У Х В А Л А

про залишення без розгляду позовної заяви

"02" грудня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Гаврилюк О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Гарні-строй» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2016 ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Гарні-строй» (далі по тексту - відповідач, ПП «Гарні-строй») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 14 квітня 2016 року між сторонами виникли трудові правовідносини шляхом прийняття його до підприємства на посаду бетоняра. Згідно з відповіддю ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві працівник ОСОБА_1 звільнений 03.06.2016 за ст. 38 КЗпПУ. Відповідачем у день звільнення позивача трудову книжку та копію наказу про звільнення видано не було. Окрім того, виплата від підприємства сум, належних ОСОБА_1 здійснена також не була. Волевиявлення ОСОБА_1 щодо розірвання строкового трудового договору за власним бажанням не існувало. Позивач не писав заяву про звільнення за власним бажанням. Окрім того, на наказі про звільнення № 54 від 03.03.2016. відсутній підпис ОСОБА_1 , що засвідчував би факт ознайомлення його з ним. Відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних йому всіх коштів при звільненні. Вважає, що оскільки з вини відповідача йому не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, a він вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що становить 37 962 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2017 позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «Гарні-строй» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на роботі на посаді бетоняра на приватному підприємстві «Гарні-строй» (код - НОМЕР_2 ). Стягнуто з приватного підприємства «Гарні-строй» (код - 227951296) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 37 962,60 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., а всього - 47 962,60 (сорок сім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) грн. 60 коп. Стягнути з приватного підприємства «Гарні-строй» (код - 227951296) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1 102,40 (одну тисячу сто дві) гривні 40 копійок.

Ухвалою суду від 14.09.2017 скасовано заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31.03.2017, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

05.03.2018 відповідачем надано відзив на позов, в якому вказано на наступні обставини. 03.06.2016 позивач був звільнений за власним бажанням на підставі власноруч написаної заяви від 03.06..2016. Звільнення позивача підтверджується заявою від 03.06.2016, наказом ПП «Гарні Строй» № 54 від 03.06.2016, актом від 03.06.2016, відповіддю ДПІ у Дарницькому районі ДФС у м. Києві від 27.07.2016 № Д/26-51-13-03-11, відповіддю ГУ Держпраці у Києвській області від 22.08.2016 №26-194/639. Як вбачається з наданої позивачем позовної заяви виписки № НОМЕР_3 із медичної карти стаціонарного хворого та відповіді Київської клінічної лікарні № 1, позивач звернувся до трампункту 06.06.2016 о 12 год. 10 хв. За наданням медичної допомоги у зв`язку з отриманням побутової травми лівої ноги і перебував у нетверезому стані, що підтверджується виявленим у нього в крові етиловим спиртом. Протягом часу перебування в лікарні позивач не звертався з заявами чи повідомленнями до медичного закладу про отримання ним виробничих травм, а навпаки повідомив лікарів про отримання травми в побуті. Відтак, доказів заподіяння саме виробничої травми позивачу ним не надано. Також позивачем не надано належних і допустимих доказів відсутності або невідповідності його волевиявленню факта звільнення з ПП «Гарні-Строй» 03.06.2016. Висновки перевірки ГУ Держпраці у Київській області не містять інформації про незаконне звільнення, а лише про несвоєчасність, 1 місяць і 2 дні виплати йому коштів при звільнення в сумі 1297,47 грн. Таким чином відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 9798,60 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Відповідач просить застосувати строки позовної давності щодо наказу про звільнення, оскільки позивач пропустив визначений законом строк звернення до суду та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21.11.2018 представником позивача надано відповідь на відзив. Позивач не писав заяви про звільнення, відтак був звільнений відповідачем протиправно. Позивачем на момент підготовки відповіді на відзив копія наказу про звільнення вручена не була, як і не була вручена трудова книжка. Позивачу про звільнення стало відомо з відповіді ДПІ у Дарницькому районі ГУДФС у м. Києві №Д/26/51-13-03-11 від 27.07.2016. Таким чином строк позовної давності позивачем не пропущено.

06.12.2018 надано заперечення представником відповідача, в якому відповідач вказує, що позивачем було написано заяву про звільнення на власний розсуд, доказів протилежного суду не надано. Надані позивачем докази не підтверджують заявлених позовних вимог.

06.12.2018 ухвалою суду призначено по справі почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи належить підпис, проставлений у заяві про звільнення від 03.06.2016 позивачу? Коли був проставлений підпис на заяві про звільнення від 03.06.2016?

04.10.2019 матеріали справи повернуті до суду в зв`язку з неможливістю виконання ухвали про призначення експертизи.

У судові засідання, призначені на 05.11.2020 о 14 год. 00хв., 02.12.2020 о 09 год. 00 хв., позивач повторно не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомляв, із заявою про розгляд справи у його відсутність не звертався. Про день, час та місце судових засідань за вказаною позовній заяві адресою для листування, позивач (представник позивача) був повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло.

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як зазначив Верховний суд (ВС/КЦС № 310/12817/13 від 22.05.2019) повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду навіть за наявності поважних причин такої неявки.

Системний аналіз вказаної норми процесуального закону свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом.

У зв`язку із наведеним вище, враховуючи, що позивач повторно не з`явився у судове засідання, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку, із заявою про розгляд справи у його відсутність не звертався, суд надходить до висновку про те, що поданий позов підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 257, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного підприємства «Гарні-строй» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.12.2020

Суддя Комаревцева Л.В.