Номер провадження: 22-ц/813/5617/20
Номер справи місцевого суду: 503/1861/19
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Князюк О.В.,

- суддів: - Заїкін А.П. ,Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25 вересня 2019 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 26 275,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.09.2016 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6601,76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальникові кредит, у встановленому договором розмірі.

Проте, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим, станом на 17.09.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 26 275.ю54 грн, з яких:

-4373,10 грн заборгованість за кредитом,

-1 599,70 грн заборгованість по процентам за користування кредитом,

-5 422,52 грн заборгованість за пенею та комісією

-14 880,22 штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит у розмірі 6 601,76 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

«04» лютого 2019 року Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року, відповідно до якої, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

У поданій апеляційні скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що рішення суду першої інстанції незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апелянт вказує, що відповідальність клієнта настає в момент використання кредитного ліміту к тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом проведення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід засобів у володіння позичальникові. Тобто, ключову роль відграє заборгованість клієнта (сума фактичного отриманих коштів ы нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому необхідно визначитися скільки клієнт використав кредитних коштів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду апеляційної інстанції на наступні факти:

По-перше. Як вбачається з матеріалів справи відповідач 21.03.2006 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. На підставі якої отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, у позичальника виникла заборгованість. У зв`язку з чим, сторони з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язання по кредитному договору від 21.03.2006 року, уклали 07.09.2016 року Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до п. 1.1.1 Сторони дійшли згоди про зменшення заборгованості, яка виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту, а саме проценти на 14 289,25 грн, штраф на 509,94 грн.

Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди складає 7 736,76 грн. ( п. 1.1.2 договору).

Згідно п. 2.1 Угоди, Банк надав Позичальнику строковий кредит у розмірі 6 601,76 грн на строк 12 місяців з 07.09.2016 року по 30.09.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту, в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 13.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.2 Угоди, сторони передбачили підстави сплати позичальником Банку штраф у розмірі 14 289,25 грн.

Пунктом 2.8 Угоди, передбачено зобов`язання позичальника сплатити Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

Апелянт, також зазначає, що доказом користування кредитними коштами є виписка по рахунку, в якій зазначені всі операції із зняття коштів та погашення заборгованості, а також розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій за порушення зобов`язання.

Таким чином, апелянт вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

З огляду на зазначене в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року скасувати, та ухвалити нове рішення яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не скористався.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

«25» лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Черевка П.М., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12.12.2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Розпорядженням № 2333 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.04.2020 року у відповідності до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою суду від 05.05.2020 у складі колегії суддів цивільної палати Одеського апеляційного суду: головуючого судді Князюка О.В., суддів - Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П. справу прийнято до провадження головуючого та призначено до розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримав кредит в розмірі 6 601,76, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та виходить з наступного.

Як вбачається з позовної заяви 07.09.2016 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" (відповідно до листа №Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018 ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, яка разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які розміщені на сайті www.privatbank.ua становлять Договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 6601,76 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 07.09.2016 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" (АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість останнього станом на 17.09.2019 року становить 26275,54 грн., яка складається з наступного: 4373,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1599,70 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 5422,52 грн. - нарахована пеня та комісія, 14880,22 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на Генеральну угоду про реструктуризацію від 07.09.2016 року укладену між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , проте, в матеріалах справи відсутня зазначена угода. Позивач не надає жодного підтвердження про обізнаність ОСОБА_1 про наявність Генеральної угоди про реструктуризацію від 07.09.2016 року.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень Цивільний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів також зазначає, що апелянтом до суду апеляційної інстанції надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) датованої 07.09.2016 року, проте, жодних доказів, про отримання даної карти відповідачем, та підтвердження користування нею АТ КБ «ПриватБанк» суду не надав та відповідно матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, посилаючись на докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, той факт, що в апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» стверджує про надання суду копії генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, проте дане посилання є хибним, оскільки в матеріалах справи відсутня копія зазначеної угоди (про що свідчить також відсутність вище зазначеної генеральної угоди в переліку додатків як до позовної заяви так і до апеляційної скарги).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставин на які він посилається. Всупереч вимогам закону АТ КБ «ПриватБанк» не було надано як суду першої так і апеляційної інстанції жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 07.09.2016 року, а відповідно до статті 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати АТ КБ «ПриватБанк» за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 12 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе