Справа № 346/2298/19
Провадження № 22-ц/4808/1267/20
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду, ухвалене суддею Калиновським М.М. 8 вересня 2020 року в м. Снятині у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він вступив в управління та користування спадковим майном після смерті свого родича ОСОБА_2 , який за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів ОСОБА_1 , однак на даний час ще не оформив документи на право на спадщину. Вважає, що належним чином прийняв спадщину.

На даний час позивач користується домогосподарством по АДРЕСА_1 , яке входило до складу спадщини, отже є споживачем електроенергії у даному господарстві, сплачує рахунки за електроенергію.

Зазначає також, що на земельній ділянці площею 0,50 га, якою користувався покійний ОСОБА_2 , знаходяться об`єкти АТ «Прикарпаттяобленерго», зокрема, трансформаторна підстанція потужністю 0,4 кВт, 14 електроопор для доставки електроенергії в с. Мишин та 7 опор ЛЕП 10 кВт. Однак, працівники Коломийського РЕМ допускають умисні протиправні дії відносно позивача як споживача електроенергії, зокрема неодноразово без належного попередження та за відсутності позивача відключали домогосподарство по АДРЕСА_1 від електропостачання, а також пошкодили кабельний ввід до будинку, в тому числі придбаний і встановлений за кошти позивача. Вважає такі дії неправомірним та стверджує, що йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 6190,90 грн. як вартість відрізаного кабелю, та моральну шкоду в розмірі 5000 грн., які просить суд стягнути з АТ «Прикарпаттяобленерго».

Рішенням Снятинського районного суду від 8 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» 10400,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що дії відповідача по відключенню господарства по АДРЕСА_1 від електроенергії є неправомірними, оскільки споживач не був належним чином попереджений про припинення електропостачання у зв`язку з недопуском до лічильника.

Посилання відповідача на надіслання відповідного попередження в листопаді 2014 року, на його думку, не можуть братися до уваги, оскільки власник даного господарства ОСОБА_2 помер ще в 2004 році, у відділенні поштового зв`язку в м. Коломия не обслуговувався, а тому здача відповідачем рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку в м. Коломия не є належними доказами такого повідомлення.

Зазначає, що Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП 14.03.2018 року №312, набрали чинності весною 2018 року, а тому не можуть застосовуватися до даних правовідносин.

Вважає, що працівниками відповідача як енергопостачальника було здійснено відключення вищевказаного будинку від енергопостачання за відсутності передбачених Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ 26.07.1999 року №1357 в редакції від 17.02.2012 року підстав, без будь-якого попередження про це споживача і за відсутності останнього чи його представників вдома, а отже неправомірно.

На думку апелянта, до спірних правовідносин слід застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, щодо відшкодування моральної шкоди.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник АТ «Прикарпаттяобленерго» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не надано належного та допустимого доказу на підтвердження його реєстрації та проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 , як і доказів того, що він є спадкоємцем померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Договір про користування електричною енергією щодо даного господарства укладався відповідачем саме з ОСОБА_2 , оплати, передбачені умовами цього договору, здійснюються від його імені. Натомість, з ОСОБА_1 такий договір не укладався.

У зв`язку з тим, що мало місце порушення п. 10 Договору та п. 42 ПКЕЕН, а саме недопуск працівників енергопостачальника до об`єкта за вказаною адресою для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки, 28.11.2014 року енергопостачальником було направлено попередження про припинення постачання електричної енергії, а в лютому 2015 року припинено постачання електричної енергії до даного об`єкта. При цьому усі наступні самочинні підключення, вчинені позивачем ОСОБА_1 , шляхом під`єднання нових кабелів, є незаконними.

Таким чином вина відповідача не встановлена і нічим не доведена, а тому суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Також зазначає, що позивач визнавав, що в листопаді 2014 року споживачу ОСОБА_2 відповідачем направлялося попередження про припинення електропостачання, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню.

Постачання електричної енергії до будинку по АДРЕСА_1 було припинено 19.02.2015 року, однак з даним позовом позивач звернувся 15.05.2019 року, що також свідчить про пропуск ним строку позовної давності.

Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв п. 30 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ в редакції від 07.02.2012 року, згідно якого якщо доступ до приладу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку споживача. Якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до засобу обліку, він залишає побутовому споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати покази засобу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього побутовий споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії побутовому споживачу.

Таким чином в споживача була альтернатива: надати доступ представнику енергопостачальника до приладу обліку чи передати показання приладу. Однак, докази того, що споживач не виконав ці приписи, в матеріалах справи відсутні.

Зазначає, що спадкоємцем даного будинку після смерті ОСОБА_2 за заповітом є син позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном, використовує даний будинок як дачний. Відповідно, вважає себе споживачем електричної енергії в цьому господарстві, оплачує рахунки згідно показів приладу обліку, та вважає, що приєднався до умов договору в розумінні п. 2.1.6 Правил.

Крім того вказує, що він у позові не зазначав про події 2014 року, а точний час і підстави відключення будинку від електроенергії стало відомо з відзиву відповідача. При цьому в суді першої інстанції відповідач не подавав заяву про застосування строків позовної давності.

Просить відхилити доводи та аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить викопіровка його паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківської області 05.10.2000 року (т. 1, а.с. 10-11).

Встановлено також, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_2

22.06.2004 року ОСОБА_2 як споживачем за вищевказаною адресою та ВАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Коломийського МРЕМ як енергопостачальником було складено Акт перевірки схеми підключення однофазного приладу обліку (особовий рахунок НОМЕР_2 ) та 12.11.2004 року укладено Договір про користування електричною енергією (т. 1, а.с. 19, 39-40).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 29.11.2004 року (т. 1, а.с. 23).

Згідно копії Заповіту від 26.04.2000 року ОСОБА_2 усе своє майно заповів ОСОБА_1 1988 року народження (т. 1, а.с. 25).

28.10.2014 року Коломийським МРЕМ рекомендованим листом за адресою АДРЕСА_1 було направлено попередження про припинення постачання електроенергії за недопуск до приладу обліку, запропоновано надати доступ до приладу обліку до 28.11.2014 року, про що свідчать копії попередження, реєстру рекомендованих листів, списку №2434 відправлень рекомендованих листів та фіскального чеку Укрпошти від 28.10.2014 року (т. 1, а.с. 41-42).

23.02.2017 року, 19.07.2017 року, 29.07.2017 року, 21.01.2019 року, 13.02.2019 року та 12.03.2019 року ОСОБА_1 разом з іншими особами було складено акти про відключення електропостачання до будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 13-18).

Згідно копії Акту №3862 технічної перевірки/збереження пломб вузла обліку (засобу обліку), встановленого на об`єкті споживача, від 19.07.2017 року до житлового будинку по АДРЕСА_1 припинено постачання електроенергії шляхом відключення від опори №602 (т. 1, а.с. 43).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено неправомірність дій працівників АТ «Прикарпаттяобленерго» при відключенні будинку по АДРЕСА_1 від електропостачання, а тому вимоги про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди є безпідставними. При цьому з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги у заявленій відповідачем сумі 10400,00 грн.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про ринок електричної енергії» та іншими нормативно-правовими актами, які визначають правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулюють відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин.

Відповідно до п. 3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Правила) споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного терміну жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Згідно п. 6 Правил та п. 10 Договору про користування електричною енергією у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору.

Пунктом 7 Правил передбачено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об`єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об`єкт споживача до електропостачання.

За змістом п. 30 Правил якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до приладу обліку, він залишає споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати показання приладу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 37 Правил передбачено, що енергопостачальник має право: пропонувати споживачам додаткові послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії; перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; встановлювати технічні засоби, які обмежують постачання електричної енергії споживачу у межах, передбачених договором; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією; тимчасово припиняти постачання електричної енергії або відключати споживача від мережі без його згоди у випадках, передбачених пунктами 34 і 35 цих Правил.

14.03.2018 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії, відповідно до п. 5.5.5 яких споживач електричної енергії зобов`язаний, зокрема, забезпечувати доступ представникам оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до об`єкта споживача для проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), електроустановок та електропроводки, вимірювання показників якості електричної енергії, контролю за рівнем споживання електричної енергії, а також для виконання відключення та обмеження споживання електричної енергії споживачу (субспоживачу) відповідно до встановленого цими Правилами порядку та виконувати їх обґрунтовані письмові вимоги щодо усунення виявлених порушень, якщо це обумовлено умовами договору; забезпечити безперешкодний доступ представникам постачальника послуг комерційного обліку, електропостачальника та/або оператора системи (після пред`явлення ними службових посвідчень) до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що встановлені на об`єктах споживача, для візуального або автоматизованого зняття показів розрахункових засобів комерційного обліку; не перешкоджати заміні засобів комерційного обліку у разі здійснення такої заміни за рахунок постачальника послуг комерційного обліку або оператора системи.

Згідно п. 2.1.7 даних Правил у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу/передачі та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу/передачі електричної енергії на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Звертаючись до суду із даним позовом та апеляційною скаргою, позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій працівників відповідача АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо відключення господарства по АДРЕСА_1 від електропостачання йому заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 6190,90 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 1964 року народження не є власником вищевказаного господарства та не зареєстрований за цією адресою, договір на користування електричною енергією в даному господарстві з ним не укладався. Оплати, передбачені умовами Договору та Правил, здійснюються від імені ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що 28.10.2014 року Коломийським МРЕМ у встановленому законом порядку рекомендованим листом було направлено попередження про припинення постачання електроенергії за недопуск до приладу обліку за адресою: АДРЕСА_1 , запропоновано надати доступ до приладу обліку до 28.11.2014 року (т. 1, а.с. 41-42).

При цьому доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 у відділенні поштового зв`язку в м. Коломия не обслуговувався, а тому здача відповідачем рекомендованого листа у відділенні поштового зв`язку в м. Коломия не є належними доказами такого повідомлення, не заслуговують на увагу, оскільки таке було прийняте для відправлення саме в АДРЕСА_1 .

Доказів того, що протягом 30 днів після дати відправлення письмового попередження позивач звертався до представника відповідача щодо укладення договору на постачання електричної енергії чи надання відомостей про кількість спожитої електричної енергії матеріали справи не містять.

З огляду на викладене місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав визнання неправомірними дій представників АТ «Прикарпаттяобленерго», а, відповідно, і стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди.

Твердження ОСОБА_1 про те, що саме він сплачує земельний податок за адресою АДРЕСА_1 не стосуються позовних вимог даної справи та не спростовують правильність висновку суду.

Разом з тим, вимоги апелянта про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги в сумі 10400,00 грн. підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу АТ «Прикарпаттяобленерго» подало суду: копію Договору про надання правової допомоги адвокатом Оліградським М.В. №2019/12 від 02.01.2019 року, копію акту приймання-передачі послуг за договором №2019/12 від 02.01.2019 року з описом робіт (наданих послуг), копію платіжного доручення №26398 від 29.08.2019 року, відповідно до якого останньому товариством сплачено 10400,00 грн., копію ордеру №046549 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 209-215).

Як вбачається зі змісту акту приймання-передачі послуг надана відповідачу правнича допомога полягала в ознайомленні та вивченні матеріалів цивільної справи 10 год. (вартість 4000,00 грн.), складання відзиву на позовну заяву 10 год. (вартість 4000,00 грн.), складання процесуальних заяв 2 год. (вартість 400,00 грн.), участь адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції 4 год. (вартість 2000,00 грн.). На надання правничої допомоги адвокатом затрачено всього 26 год., а вартість послуг становить 10400,00 грн.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Розглядаючи справу «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що відшкодування судових витрат передбачає встановлення їх реальності, необхідності та розумності їх розміру.

Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Судом встановлено, що представником позивача адвокатом Оліградським М.В. було надано відзив на позовну заяву з додатками та інші процесуальні заяви; адвокат брав участь у судових засіданнях суду першої інстанції 18.09.2019 року, в якому вирішувалося питання заявленого відводу судді (т. 1, а.с. 75-76), 27.11.2019 року та 29.01.2020 року, які були відкладними та тривали по 10 хв. (т. 1, а.с. 115, 160); згодом ним було подано заяви про розгляд справи в його відсутності (т. 1, а.с. 176, 182, 207-208).

З огляду на вищенаведене, з урахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження понесених судових витрат, обставин і складності справи, яка є малозначною, майнового стану позивача та його інвалідності, колегія суддів приходить до висновку про неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), недостатнього обґрунтування часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а тому вважає, що з позивача на користь АТ «Прикарпаттяобленерго» слід стягнути 4000,00 грн. за надання правничої допомоги.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 8 вересня 2020 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (місцезнаходження: вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76014, ідентифікаційний код юридичної особи в ) 4000 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.