Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, уточненим в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що 03.06.2017 між позивачем та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 4360. Відповідно до п. 1 договору позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 95 160 грн. із кінцевим терміном погашення заборгованості 13.06.2019. Факт одержання грошей підтверджується підписанням цього договору.

Крім того, 27.07.2017 ОСОБА_2 додатково до договору № 4360 взяв в борг у ОСОБА_1 108 160 гривень, що підтверджується розпискою від 27.07.2016.

Відповідач свого обов`язку за договорами позики не виконав, позику не повернув.

В забезпечення виконання вказаних договорів позики 13.06.2017 між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено нотаріально посвідчений договір, зареєстрований в реєстрі за № 4361. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 31,61 к.в.м., житловою 17,0 кв.м.

Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобов`язання ОСОБА_2 не виконуються, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором складає 461 308,01 грн., яка складається із 203320 основного боргу, 1804,81 - трьох процентів річних, 256 183,20 грн. - суми неустойки, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,61 кв.м., житловою 17,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району 3 березня 2012 року, шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною на рівні, не нижчому від за звичайні ціні на такий від майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з відповідача судовий збір.

Позивач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Богославський В.А. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі довірителя, на позовних вимогах наполягає з підстав зазначених в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач до суду не з`явився, хоча судом надсилалися повістки за адресою, вказаною у позові. За відомостями, наданими департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня. У зв`язку із чим виклик відповідача здійснювався також відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав.

На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у суду матеріали та докази, суд дійшов наступного висновку.

Як передбачено ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних правовідносин є, зокрема, правочини.

03.06.2017 між позивачем та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір позики, зареєстрований в реєстрі за № 4360.

Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 95 160 грн. Відповідач зобов`язується повернути позику до 13.06.2019. Розрахунок має здійснюватися щомісячно, починаючи з наступного, не пізніше 20 числа кожного місяця у розмірі не менш ніж 2340 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картку Приватбанку № НОМЕР_3 . Останній розрахунок повинний здійснитися не пізніше 13.06.2019.

Договір позики не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності жодної сторони (п. 1), є безпроцентним (п. 2).

В якості забезпечення зобов`язань за вказаним договором між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено нотаріально посвічений іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 4361.

За іпотечним договором предметом іпотеки за є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 31,61 кв.м., житловою 17,0 кв.м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району 3 березня 2012 року,

Зобов`язання позивача за договором позики були виконанні в повному обсязі, адже за положеннями пункту 1 договору позики факт одержання грошей підтверджується підписанням договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, вказаний вище договір позики є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом..

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Згідно з приписами ч. 1 ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

За ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте, відповідач, порушуючи виконання умов договору позики в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України не повернув суму позики, тим самим ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 1046 ЦК України та ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порядку досудового врегулювання спору відповідачу направлено лист-вимогу від 22.12.2018, проте жодних заходів щодо погашення заборгованості вжито не було.

Згідно з п. 10 іпотечного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язання іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки (звернути стягнення на предмет іпотеки).

Відповідно до ст. 1 Закону «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» та загальних правил, визначених статтею 572 ЦК України, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону «Про іпотеку», ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом, на дату розгляду справи, не встановлено факту виконання позичальником ОСОБА_2 свого зобов`язання з повернення позики, а отже, враховуючи умови договору позики та іпотечного договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановивши, що позичальником умови договору позики не виконуються, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права, в спосіб визначений законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Крім того, відповідно до п. 42. Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року "Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій)."

У позовній заяві, що подана 26.02.2016, представник позивача просив звернути предмет стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ОСОБА_1 права від свого імені продажу предмету іпотеки.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на те, що не змінився сам предмет спору - звернення стягнення на предмет іпотеки - однак змінилася практика Великої Палати Верховного Суду щодо порядку звернення стягнення, просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом застосування процедури продажу, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з початковою ціною на рівні, не нижчому від за звичайні ціні на такий від майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.

Установлено, що матеріально-правова вимога позивача не змінилася. Цією вимогою є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Під час судового розгляду цивільної справи змінилася правова позиція Верховного Суду щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, у постанові від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку», незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту незалежно від того, чи просить позивач встановити у рішенні суду право продати предмет іпотеки від імені іпотекодержателя, чи від імені іпотекодавця.

В силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки позивачем не змінювався предмет і підстави позову, а несталість судової практики не може перешкоджати особі здійснювати захист своїх прав у порядку, визначеному законом, суд вважає за можливе прийняти уточнену позовну заяву.

Як зазначалося вище, у резолютивній частині рішення про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має зазначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із п. 4 іпотечного договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін становила 208 000,00 грн.

Зважаючи на зміну економічної ситуації в країні, ринку нерухомості, що відбулися після підписання сторонами іпотечного договору, вказана вартість об`єкта нерухомості змінилася (значно зросла).

Як визначено звітом про оцінку майна, що здійснений субєктом оціночної діяльнсості ФОП ОСОБА_3 24.01.2019, року вартість предмета іпотеки, а саме однокімнатна загальною площею 31,61 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району 3 березня 2012 року, станом на 24.01.2019 становить 310 088 гривень.

При цьому суд зауважує, що сума встановлена рішенням суду є меншою ніж встановлена звітом про оцінку майна, в зв*язку із чим відповідач має на отримання її різниці.

Вирішуючи питання щодо зазначення у резолютивній частині рішення загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, суд виходить з наступного.

Позивач надав розрахунок трьох відсотків річних, згідно з яким період заборгованості становить 108 днів (з 21.10.2018 по 05.02.2019).

Для розрахунку 7% неустойки позивач врахував заборгованість за 18 днів (з 21.10.2018 по 07.11.2018).

Саме з таких періодів заборгованості виходить суд при врахуванні відповідних сум неустойки та процентів, передбачених ст. 625 ЦК України.

Однак позивач у суму заборгованості безпідставно включив суму, яку ОСОБА_2 отримав згідно із розпискою від 27.07.2017 (а.с. 14).

Відповідно до змісту цієї розписки ОСОБА_2 додатково до договору позики від 13 червня 2017 за номером 4360 та договору іпотеки від 13 червня 2017 року за номером 4361 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 180 160 строком до 27.07.2019, виплачуючи частинами щомісячно не менш ніж 130 доларів США.

Однак договір іпотеки укладений на забезпечення зобов`язання за договором позики, умови якого не передбачали збільшення суми позики, а тому отримані ОСОБА_2 грошові кошти відповідно до розписки від 27.07.2017 не забезпечені іпотечним договором та не можуть враховуватися у загальному розмір вимог та його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Отже, 3% річних за період з 21.10.2018 по 05.02.2019 становлять: 95 106 грн. х (3%:365 днів) х 108 дні = 577,93 грн.

7% неустойки за період заборгованості з 21.10.2018 по 07.11.2018 становлять: 95 106 грн. х 7% : 18 днів = 119 833,56 грн.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Круючись ст.ст. 3,11,509,526,610,611,625,1046,1049,1050 ЦК України, 12,13,76,81,141,258,259,280-285,53,355 ЦПК України, ст. 33,39 Закону України «Про іпотеку» суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,61 кв.м., житловою 17,0 кв.м., що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району 3 березня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості за договором позики, зареєстрованого у реєстрі за № 4360 від 13.06.2017, в сумі __215 517,49, яка складається із 95 106 гривень основного боргу, 577,93 гривень трьох відсотків річних та 119 833,56 гривень неустойки.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації не нижчою ніж 310 088 грн. - ціною, яка встановлена відповідно до звіту від 24.01.2019.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 , судовий збір в сумі 2155,17 грн.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , інформація про реєстрацію місця проживання відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко