РІШЕННЯ

іменем України

"23" листопада 2020 р. 145/2290/18

2/145/468/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г. ,

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новоміської сільської ради та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, надання додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_5 .

В листопаді 2017 року при відвідуванні своїх родичів у с. Красному Тиврівського району, йому повідомили, що померла ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла йому.

Він звернувся до Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області з метою отримання дубліката заповіту. 29 листопада 2017 року він отримав дублікат заповіту від 29 березня 1998 року посвідчений Лісовенко Вірою Миколаївною , секретарем виконавчого комітету Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 5.

При ознайомленні з заповітом, в ньому було зазначено прізвище спадкодавця " ОСОБА_5 ", що не співпадає з зазначеним у свідоцтві про смерть " ОСОБА_5 ".

В зв`язку з розбіжністю запису прізвища, він не може належним чином прийняти та оформити спадщину.

Відповідно до діючих правил Української мови прізвище " ОСОБА_5 " є патронімом (походження прізвища від імені або зайняття особи) походить від російською мовою імені " ОСОБА_5 " (українська транслітерація "ОСОБА_5").

Відповідно до словника-довідника "Власні імена людей" за редакцією В.М. Русанівського, видавництво "Наукова думка", 2005 року видання, м. Київ, сторінка 74, ім`я " ОСОБА_5 " зазначається через букву " и ".

Відповідно до сторінки 272 вище зазначеного словника-довідника, українське ім`я " ОСОБА_5 перекладається на російську мову як " ОСОБА_5 ", через букву, яка позначає звук "і".

Тому неправильність напису прізвища пов`язана з тим, що за діючим на той час українським правописом допускався переклад українських прізвищ, а тому заначення у заповіті прізвища " ОСОБА_5 ", було зазначено вірно, а при видачі в 90-х роках 20 століття паспорта громадянина України, було зазначено помилково транксрибцію українськими буквами фонетичного звучання росіською мовою прізвища " ОСОБА_5 ".

З метою належного захисту своїх інтересів, він змушений звертатися до суду, щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Він проживав у місті Одеса на час смерті спадкодавця 2000 р., не знав про наявність заповіту, а у відповідності до ст. 63 ЗУ "Про нотаріат", покладає обов`язок на нотаріуса повідомити його про відкриття спадщини, а якщо адреса всіх спадкоємців невідома - то виклик здійснюється публічно через пресу. Про наявність заповіту він взнав лише в листопаді 2017 року, про відкриття спадщини він не повідомлявся.

Просить встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_5 виданий 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко Вірою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 5, від 29 березня 1998 року, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_5 .

Визначити йому додатковий двомісячний строк для подання до Тиврівської

державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив, що позивач не знав про наявність заповіту, якби хтось із спадкоємців прийняв спадщину, то чому ОСОБА_11 боялась повідомити про це нотаріуса, а вказала в заяві до нотаріуса про відсутність інших спадкоємців.

Представник відповідача Новоміської сільської ради ОСОБА_54., допитана в якості свідка, пояснила, що вона обіймає посаду секретаря Новоміської сільської ради. Приблизно півтора року назад до сільського голови зайшов незнайомий їй чоловік, як вияснилось, це був ОСОБА_12 , їй його представив сільський голова і попросив її підготувати йому дублікат заповіту від імені ОСОБА_5 . Вона йому роз`яснила умови набрання дублікатом чинності і послала його сплатити мито. Дублікат видала в цей же день 29.11.2017 року. Чому він прийшов саме тепер, їй не відомо. ОСОБА_14 їй відома, вона хворіла діабетом, рухалась самостійно, однак частина їїноги була ампутована.

Співвідповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що ОСОБА_4 про заповіт знав, він особисто на автомобілі возив бабушку в сільську раду, де вона склала заповіт, а в її будинку на той момент залишилась її дочка (дружина ОСОБА_4 ) і дивувались, чому заповіт баба вирішила зробити на зятя, а не на когось із дочок. Потім, після смерті баби, дружина ОСОБА_4 їх будинок продала і гроші забрала собі. Останній рік до своєї смерті, баба жила в них і доглядала за нею його мама до самої смерті, вона в той час вже хворіла на душевну хворобу. Про те, що заповіт складений на ОСОБА_4 вони говорили неодноразово і при ОСОБА_4 також. Він був на похоронах і там також говорили про заповіт. 5 років хату ніхто не продавав і не оформляв пай, а потім зі згоди ОСОБА_4 його ( ОСОБА_2 ) мама оформила пай.

Представник співвідповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, визнає факт, що заповіт ОСОБА_5 складений на ім`я ОСОБА_4 , а в наданні додаткового строку просить відмовити, оскільки позивачу було відомо про існування заповіту і просить застосувати строк позовної давності.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_54. , співвідповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України суд за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області померла ОСОБА_5 , що стверджується її свідоцтвом про смерть (а.с. 12).

В листопаді 2017 року при відвідуванні своїх родичів у с. Красному Тиврівського району, позивачу повідомили, що померла ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого вона все своє майно заповіла йому.

Позивач звернувся до Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області з метою отримання дубліката заповіту. 29 листопада 2017 року він отримав дублікат заповіту від 29 березня 1998 року посвідчений Лісовенко Вірою Миколаївною , секретарем виконавчого комітету Новоміською сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 5 (а.с. 11).

Однак в заповіті вказано прізвище спадкодавця " ОСОБА_5 ", що не співпадає з зазначеним у свідоцтві про смерть " ОСОБА_5 ".

Факт, що заповіт складений від імені ОСОБА_5 , виданий 29.03.1998 року належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Нове Місто ОСОБА_5 стверджується самим заповітом від 29.03.1998 року (а.с. 11), згідно якого ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_4 ; витягом з погосподарської книги за 1950-1952 роки, згідно якого ОСОБА_17 , 1902 р.н. - голова двору, ОСОБА_18 , 1929 р.н. - дочка, ОСОБА_19 , 1939 р.н. - син, ОСОБА_20 , 1942 р.н. - син, ОСОБА_21 , 1925 р.н. - дочка, ОСОБА_22 , 1944 р.н. - онука; нотаріально посвідченою заявою Лісовенко Віри Миколаївни від 15.03.2019 р. (а.с. 44), згідно якої нею було посвідчено заповіт, який було складено 29.03.1998 року померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 року в с. Нове Місто ОСОБА_5 . Щодо розбіжності запису прізвища " ОСОБА_5 " і зазначеного в заповіті " ОСОБА_5 ", на той час дані заповнялись з паспорту громадянина, який у ОСОБА_5 був ще радянського зразка, тому звідти було взято написання прізвища; довідкою виконкому Новоміської сільської ради № 316 від ІНФОРМАЦІЯ_5 р., згідно якої ОСОБА_23 проводила поховання ОСОБА_5 , а також показаннями представника відповідача, співвідповідача, його представника, свідків, які підтвердили даний факт.

Свідок ОСОБА_24 дала показання про те, що вона двоюрідна сестра дружини позивача. Її мати мала прізвище " ОСОБА_5 ", а чому її рідна сестра по паспорту стала " ОСОБА_5 " їй не відомо. Їй особисто покійна баба ОСОБА_5 говорила, що склала заповіт на свого зятя ОСОБА_4 . Потім зять почав розводитись із дочкою і тому від нього скрили наявність заповіту, а скасувати його вона не встигла, але кілька років назад зять знову повернувся до дочки баби ОСОБА_5 і тоді йому повідомили про заповіт.

Свідок ОСОБА_27 дала показання про те, що ОСОБА_5 - це її рідна бабуся по материнській лінії. Вона вийшла заміж за ОСОБА_28 , за ромінської влади було зареєстровано їхній шлюб, а в 1959 році її прийняли в КПРС, як " ОСОБА_5 ", але потім при паспортизації громадян СРСР їй видано паспорт на прізвище " ОСОБА_5 ". Її маму вона народила в 1944 році і зареєстрована вона як " ОСОБА_5 ". В селі в них всі "ОСОБА_5", чому бабу записали " ОСОБА_5 " їй не відомо. ОСОБА_4 із дружиною на травневі свята приїжджали до покійної бабушки і привезли все необхідне на похорон, а її мама ОСОБА_11 сказала, що в неї немає за що поховати бабу. Кошти на похорон дали вона, сім`я ОСОБА_4 та їхній брат ОСОБА_30 із Криму. Гроші на похорон ОСОБА_5 дали її матері. Пояснила, що про заповіт на ім`я ОСОБА_4 вона дізналася в 2017 році. Коли ОСОБА_4 із дружиною приїхали в с. Нове Місто на могилу до бабушки і були в неї вдома, там також була ОСОБА_31 , яка повернулась із заробітків в Москві . ОСОБА_31 за столом запитала ОСОБА_4 про те, чи прийняв він спадщину після смерті баби, а він здивувався і сказав, що йому нічого не відомо про наявність заповіту. Відповідач ОСОБА_2 - це її рідний брат, але вони з 2007 року не спілкуються через мамин будинок. Мати співвідповідача ОСОБА_11 в 2005 році звернулась до Тиврівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 52) та до Тиврівського районного суду із заявою про встановлення факту родинних відносин (а.с. 54 зворотня сторона), де вказала, що вона єдиний спадкоємець за законом та не повідомила про наявність інших спадкоємців за законом та за заповітом. ОСОБА_4 покинув ОСОБА_33 після 25 років спільного життя і жив з іншою жінкою протягом 10 років, а приблизно у 2010-2012 роках жив сам, а тепер з ОСОБА_34 живуть в різних кімнатах однієї квартири в м. Одесі. При житті баби в ОСОБА_4 був автомобіль, а на день смерті баби автомобіль вже був відсутній.

Свідок ОСОБА_35 пояснила, що вона колишня дружина позивача і тітка співвідповідача ОСОБА_2 . Заповіт її мама зробила на її чоловіка, а він про це нічого не знав, а дізнались про це випадково від ОСОБА_36 - її племінниці, дочки ОСОБА_37 . Вони приїхали з Одеси в с. Нове Місто до ОСОБА_27 і та сказала, що дізналась від ОСОБА_38 - дочки маминої сестри ОСОБА_39 , що є заповіт на ОСОБА_4 на все майно. Тоді вони пішли в сільську раду і там дізнались, що пай переоформила на себе ОСОБА_11 . Про це вони дізнались в 2012-2013 роках. Будинок мами до даного часу стоїть не проданий і майже зруйнований. Маму вона похоронила в основному за свої кошти. На поминках ніхто про заповіт не говорив і про це вона вперше чує від співвідповідача ОСОБА_40 . В 2000 році, після похорон, вони припинили спільне проживання із ОСОБА_4 . Він її залишив і вибув за межі України та вони не спілкувались. Повернувся він через 10 років і щоб не ділити квартиру вона виділила йому одну кімнату. Стаціонарного телефону в їх квартирі не було. Вони живуть в одній квартирі, але шлюб не поновлювали. В подальшому уточнила, що про наявність заповіту вона із ОСОБА_4 дізнались не в 2012 році, а значно пізніше, у 2017 році

Свідок ОСОБА_41 пояснив, що він тесть ОСОБА_40 з 1996 року. Спочатку діти жили в нього і їздили в Нове Місто допомагати мамі. Бабушка зятя, ОСОБА_5 перед смертю жила в ОСОБА_37 (його свахи). Після її похорон, на поминках, коли залишились самі близькі, ОСОБА_11 сказала ОСОБА_4 , щоб через пів року він оформив спадщину, так як на нього складено заповіт. Баба ОСОБА_5 йому казала, що спадщину заповіла ОСОБА_43 , а ОСОБА_44 сказав, що оскільки ОСОБА_11 доглядала бабушку, то вона хай забирає спадщину і таким чином відмовився від спадщини. При цьому були присутні він, його дружина, зять, дочка ОСОБА_45 , жінка ОСОБА_46 і ОСОБА_4 . При розмові про спадщину ОСОБА_36 присутня не була, де вона була в той момент - йому не відомо. 2 рази для подачі заяви в нотконтору він особисто возив ОСОБА_47 і вона йому в автомобілі говорила, що дзвонила ОСОБА_48 та говорила про заповіт, якби він приїхав, то все було б оформлено швидко. В квартирі ОСОБА_49 телефон був завжди.

Свідок ОСОБА_50 пояснила, що вона теща ОСОБА_2 . Покійна сваха ОСОБА_14 оформила пай після своєї мами ОСОБА_5 . Після поминок, в хаті ОСОБА_11 зверталась до ОСОБА_51 зі словами: "через пів року приїжджай і оформляй на себе спадщину, оскільки на тебе бабушка зробила заповіт", а той сказав, що він живе в місті і воно йому не потрібно, тому вона сама оформила на себе спадщину. При цьому була жінка ОСОБА_4 , сусідка ОСОБА_52 , інших не пам`ятає. ОСОБА_11 через кілька років сама оформила спадщину після смерті ОСОБА_53 .

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.24 Постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до витягу з журналу реєстрації нотаріальних дій за 1995-2000 роки 29.03.1998 року ОСОБА_5 склала заповіт на дому, а отже твердження співвідповідача про те, що ОСОБА_4 особисто на автомобілі возив ОСОБА_5 в сільську раду, де вона склала заповіт є непідтвердженим і суперечать фактичним обставинам справи.

Із показів свідків вбачається, що позивач після смерті ОСОБА_5 біля 10 років проживав за межами України і не спілкувався з родичами бувшої дружини. Про існування заповіту дізнався в 2017 році, в тому строк позовної давності не пропущено. Покази свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_50 позову не спростовують, окрім того вони є зацікавленими особами, а тому суд до них відноситься критично і до уваги не бере.

Враховуючи викладене, суд вважає причини пропущення позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними та вважає за можливе позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. №7,

ухвалив :

Позов задоволити повністю.

Встановити факт, що заповіт від імені ОСОБА_5 виданий 29 березня 1998 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новоміської сільської ради Тиврівського району Вінницької області Лісовенко Вірою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за № 5, від 29 березня 1998 року, належить померлій ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с. Нове Місто Тиврівського району Вінницької області ОСОБА_5 .

Визначити ОСОБА_4 додатковий двомісячний строк для подання до Тиврівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Початок строку перебігу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини починається з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд з дня виготовлення повного тексту рішення, тобто з 02.12.2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мазурчак А. Г.