Справа № 545/96/20
Провадження № 2/545/300/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря - Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовується тим, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2005 року по 05.04.2017 року, від якого мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Полтавського районного суду від 01 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 19.12.2017 року, з нього стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Після припинення фактичних шлюбних відносин у квітні 2017 року відповідач пред`явила виконавчий лист до виконання, за яким Полтавським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавської області відкрито виконавче провадження №53729768. У зв`язку з тим, що в період з 01.12.2014 року по 01.11.2016 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 та дітьми, які перебували на його утриманні, а також те, що з липня 2018 року по 02.02.2019 року здійснювались відрахування з його заробітної плати на сплату аліментів, тому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за ці періоди та стягнути з відповідача судові витрати.

Після відкриття провадження у справі позивач уточнив позовні вимоги та просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період часу з 08.10.2014 року по 01.11.2016 року та за період часу з 01.07.2018 року по 02.02.2019 року у розмірі 23132 грн. 55 коп. та стягнути судові витрати.

Представник відповідача надав відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 24.01.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 за період з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року в розмірі 35863 грн. 57 коп.; постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2019 року вищезазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 за період часу з 01.11.2016 року по 01.07.2018 року в розмірі 16223,79 грн. У період з 01.12.2014 року по 01.11.2016 року діти проживали з матір`ю, про що зазначав ОСОБА_1 у позовній заяві про розірвання шлюбу та ця обставина підтверджується рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.04.2017 року та довідкою Щербанівської сільської ради. Вимога про звільнення від сплати заборгованості за період з 01.07.2018 року по 02.02.2019 року фактично є незгодою із розрахунком розміру заборгованості, визначеного державним виконавцем, що повинно вирішуватися в порядку шляхом подачі скарги на дії державного виконавця.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, надавши пояснення, що аналогічні тим, які викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позов.

Представник третьої особи - Подільського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції - у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлено, що заочним рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 01.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19.12.2017 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 жовтня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.26). Рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 05.04.2017 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.27). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11.05.2018 року, залишеного без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 26.07.2018 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей з їхньою матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.21-25).

ОСОБА_2 07.04.2017 року звернулась до ВДВС із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Полтавського районного суду Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей(а.с.174). ОСОБА_1 01.02.2018 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.11.2016 року по 01.07.2018 року (а.с. 175-177) Рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 24.01.2019 року позов задоволено частково та звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 за період з 01 листопада 2016 року по 01 липня 2018 року в розмірі 35863 грн. 57 коп.; постановою Полтавського апеляційного суду від 07.05.2019 року рішення Полтавського районного суд Полтавської області від 24.01.2019 року скасовано в частині визначення розміру заборгованості по аліментам за спірний період та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та його звільнено від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 за період часу з 01.11.2016 року по 01.07.2018 року в розмірі 16 223,79 грн. (а.с.18-20).

Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Відповідно до роз`ясненння, викладеного у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Зазначена правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 01.08.2018 року (справа №344/12158/16-ц).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем не надано достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що у період з 08.10.2014 року по 01.11.2016 року діти проживали з ним та перебували на його утриманні. Не спростовані і зазначені ним у позовній заяві про розірвання шлюбу відомості про окреме проживання з дружиною та дітьми з 01.12.2014 року, що встановлено рішенням Полтавського районного суд Полтавської області від 05.04.2017 року.

Окрім того, доводи позивача про наявність підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, що обґрунтовується проживанням разом платника аліментів і їх отримувача протягом періоду з 2014 року по листопад 2016 року, не є підставою для звільнення від аліментного зобов`язання перед неповнолітніми дітьми, оскільки стягувач аліментів, з ким проживають діти, має бути впевнена у стабільності матеріального утримання дітей, що захищається судовим рішенням.

Щодо звільнення позивача від сплати заборгованості від сплати аліментів за період з 01.07.2018 року по 02.02.2019 року позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з довідкою про доходи, виданою 02.04.2019 року ТОВ «Системи модернізації складів», із заробітної плати ОСОБА_1 з травня по грудень (включно) 2018 року відраховано 16437,98 грн. на сплату аліментів (а.с.35). Відповідно до довідки ТОВ «Долфі-Україна» із заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались утримання у січні 2019 року у розмірі 1475,16 грн., а лютому 2019 року у розмірі 1936,16 грн. (а.с.29).

Крім цього, згідно з квитанціями ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дітей: 12.02.2019 року у розмірі 2030 грн.; 11.03.2019 року у розмірі 2665 грн; 14.05.2019 року у розмірі 23200 грн.(а.с.32,37,39)

Із наявних у матеріалах справи розрахунків державного виконавця про заборгованість зі сплати аліментів, неможливо однозначно визначити про наявний розмір заборгованості або про його відсутність. Разом з тим, згідно з останнім розрахунком державного виконавця Масич С.І., станом на 01.01.2020 року заборгованість відсутня.

Відсутність заборгованості по сплаті аліментів за спірний період підтверджується як поясненнями позивача щодо сплати аліментів, так і визнанням цієї обставини відповідачем, яка у судовому засіданні зазначила, що на теперішній час заборгованість відсутня.

З метою отримання особистих пояснень по нарахованій заборгованості по сплаті аліментів суд неодноразово визнавав обов`язковою явку в судове засідання державного виконавця Подільського ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції Масич С.І., та зобов`язано державного виконавця надати оригінал виконавчого провадження для огляду в судовому засіданні, проте державний виконавець ухилилась від виконання ухвал суду, тому ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 06.10.2020 року щодо державного виконавця застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу.

Окрім того, питання щодо правильності визначення державним виконавцем розміру аліментів та нарахуванню заборгованості підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з відзиву на позов, представник відповідача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, яка становить 4200 грн.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Представник відповідача на обґрунтування суми витрат на надання правничої допомоги, яка підлягає стягненню, надав договір про надання правничої допомоги № 09 від 03.02.2020 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Процай В.М., в якому зазначено, що в рахунок гонорару клієнт вносить 4200 грн.; квитанцію від 01.07.2020 року про сплату гонорару в розмірі 4200 грн.; опис робіт виконаних адвокатом (а.с. 125-128).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Будь-яких клопотань від позивача та його представника про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката, до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з лютого 2020 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258-260 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 4200 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2020 року.

Суддя: Л. І. Стрюк