Справа № 183/1108/20
№ 2/183/2175/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай),

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Чернікової Л.І.,-

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,50 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Кільченські Зорі» Новомосковського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування свого позову, позивач зазначає, що в період з 1987 року він працював та був членом колгоспу ім..мічу3ріна, який згодом перейменований в КСП «Кільченські зорі», працював у даному колгоспі до 1996 року.

14 грудня 1993 року КСП «Кільченські зорі» отримало Держаний акт на право колективної власності на землю серії ДПН в 00007, однак при складенні списку членів КСП, який є Додаток 1 до Державного акту на право колективної власності на землю, та які мають право на земельну частку (пай) його не було внесено.

Позивач зазначає, що не отримував сертифікат на право на земельну частку (пай), а в подальшому не отримував державний акт на право приватної власності на землю, однак вважає себе таким, що не втратив право на отримання земельної частки (паю), оскільки був членом колгоспу.

До моменту отримання відповіді на адвокатський запит з Головного управління Держгеокадстру у Дніпропетровській області про відсутність його імені у списку осіб для наділення земельною часткою (паєм), позивач не був обізнаний достовірно про наявність таких обставин, тому посилаючись на вимоги Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Постанову Верховної ради України № 2200 від 13,03,1992 року «Про прискорення за реформи та приватизації землі», ст. 25 ЗК України, просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3,50 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Кільченські Зорі» Новомосковського району Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року відкрите провадження по справі (а.с. 20).

Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року в якості належного відповідача залучено Підгородненську міську раду Дніпропетровського району Дніпропетровської області, оскільки Спаська сільська рада ввійшла до складу відповідної об`єднаної територіальної громади (а.с. 45-46).

У заяві про розгляд справи у відсутність сторони Новомосковська районна державна адміністрація звертає увагу, що вони не являються належними відповідачами, оскільки Новомосковська РДА, відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), в редакції станом на 16.01.2020 року, втратила повноваження щодо виділення земельних часток (паїв) (а.с. 30).

Представник Підгородненської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, надала детальні пояснення щодо обставин, при яких ОСОБА_1 стало відомо, що він має право на земельну частку (пай), просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні звернула увагу на вимоги ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», яким передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Також представник третьої особи звернула увагу на те, що розпорядником відповідних земель (не витребуваних земельних часток (паїв)) є територіальні громади.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію Державного акту на право колективної власності на землю Серії ДПНв № 000007, виданого КСП «Кільченські зорі» Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області 02 грудня 1993 року, у відповідності до якого колективному підприємству для ведення сільськогосподарського виробництва було передано у колективну власність 6832,4 гектарів землі в межах згідно плану (а.с. 15,16

Згідно архівної довідки у книзі обліку особистих рахунків по платі праці колгоспу ім.М ічуріна за 1987-1997 роки є дані про вихододні та заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_1 у списку пайщиків КСП «Кільченські зорі» для виділення земельної частки (паю), що додається до Державного акту на право колективної власності на землю Серії ДПНв № 000007, виданого КСП «Кільченські зорі» Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області 02 грудня 1993 року, - відсутній (а.с. 14).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Згідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Суду не надано даних про отримання ОСОБА_1 відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай), як і не встановлено доказів набуття права власності на земельну ділянку.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, суду доведено, що позивач будучи членом колгоспу ім.Мічуріна, та членом КСП «Кільченські зорі» на момент отримання Державного акту на право колективної власності на землю, на законних підставах набув право на земельну частку (пай), а тому за ним повинно бути визнане право на отримання земельної частки (паю), розміром 3,50 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Кільченські зорі».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,76,81,89,263,265 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на земельну частку (пай), - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право на земельну частку (пай) розміром 3,50 умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «Кільченські Зорі» Новомосковського району Дніпропетровської області.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.