Справа № 463/2356/20
Провадження № 2/752/5886/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

в березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до відповідача ПрАТ «СК «Вусо», в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача за прострочення строків виплати страхового відшкодування 3 % річних в сумі 483,10 грн., пеню в сумі 5716,61 грн., та інфляційні втрати в сумі 1390,94 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомленням до дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 13.03.2018 року. 07.06.2018 року ПрАТ «СК «Вусо» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 17765,59 грн. 02.11.2018 року страховою компанією було доплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 9418,29 грн. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2019 року у справі № 463/4213/18, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Вусо» про відшкодування шкоди, було задоволено. Стягнуто із ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 12620,57 грн. Позивач вказує, що відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування. Так, відповідно до звіту про оцінку автомобіля вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 40804,41 грн. 07.06.2018 року страховою компанією було виплачено страхове відшкодування 17765,59 грн., а тому не вплаченою залишилась сума в розмірі 22038,82 грн. (40804,41 грн. - 1000,00 грн. (сума франшизи) - 17765,59 грн.). На вказану суму відповідач прострочив виплату відшкодування на 135 днів (із 20.06.2018 р. по 01.11.2018 р.), а тому позивач вказує на необхідність стягнення з відповідача на його користь за невчасну виплату страхового вдшкодування 3 % річних в сумі 244,53 грн., пеню в сумі 2879,79 грн. та інфляційні втрати в сумі 641,31 грн. Крім того, 02.11.2018 року відповідачем було доплачено позивачу шкоду в сумі 9418,29 грн., та залишок недоплаченого відшкодування становив суму в розмірі 12620,53 грн. (22038,82 грн. - 9418,29 грн.). З урахуванням вимог ч. 2 ст. 258, ст. 625 ЦК України, за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. (1 рік з моменту спливу 90-денного строку з моменту звернення) виплату суми в ромірі 12620,53 грн. відповідач прострочив на 230 днів, а тому позивачем нараховано 3 % річних в сумі 238,57 грн., пеню в сумі 2843,82 грн. та інфляційні втрати в сумі 749,63 грн. Позивач вказує, що разом за вказані періоди відповідач має сплатити позивачу, в зв`язку із простроченням виплати страхового відшкодування, три відсотки річних в сумі 483,10 грн. (244,53 грн. +238,57 грн.), пеню в сумі 5716,61 грн. (2872,79 грн. + 2843,82 грн.), інфляційні втрати в сумі 1390,94 грн. (641,31 грн. 749,63 грн.), а тому позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом, та просить суд стягнути вказані суми із відповідача на його користь в примусовому порядку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 18.03.2020 року, справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

17.06.2020 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.07.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.07.2020 року до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, відповідно до якої сторона відповідача просила суд застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну виплати страхового відшкодування, в зв`язку з чим в цій частині позову відмовити. Так, стороною відповідача вказується про те, що 20.06.2018 року позивач звертався до страхової компанії з претензією про доплату страхового відшкодування в сумі 23038,82 грн., а відтак із цієї дати розпочинається строк, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав. Відповідач вказує, що позовна вимога про стягнення пені за період із 20.06.2018 р по 01.11.2018 р. пред`явлена позивачем в березні 2020 року із порушенням вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а відтак задоволенню не підягає. Крім того в частині стягнення пені за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р., відповідач вказує, що позивач 02.11.2018 року отримав доплату в сумі 9418,29 грн., а тому строк позовної давності за вказаний період розпочався 03.11.2018 року та останнім днем пред`явлення такої вимоги є 03.11.2019 р., а відтак позивачем за період 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. також пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову і в цій частині.

Крім того, стороною відповідача подано суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки, відповідачем були сплачені ці суми в добровільному порядку, в частині стягнення пені відповідач просив в задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2020 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено дану справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду.

05.10.2020 року до суду від позивача надійшли заяви, відповідно до яких позивач не заперечував щодо закриття провадження у справі, в зв`язку з тим, що відповідачем було сплачено йому суми трьох відсотків річних та інфляційні втрати, а в частині стягнення пені на його користь просив позов задовольнити, посилаючись на те, що ним строки позовної давності не пропущено, та доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

09.10.2020 року до суду від відповідача надійшла відповідь на заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до якої сторона відповідача наполягала на тому, що позивач звернувся до суду із порушенням встановленого законом строку позовної двності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року, заяву представника відповідача про закриття провадження в частині позовних вимог по даній цивільній справі було задоволено. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в сумі 483,10 грн. та інфляційних втрат в сумі 1390,94 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача пені в сумі 5716,61 грн., - розгляд справи було продовжено.

Позивач в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив вимоги в частині стягнення із відповідача на його користь пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що ним не було пропущено встановлений законом строк позовної давності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд спраи без його участі. Просив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені відмовити, в зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомленням до дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 13.03.2018 року.

07.06.2018 року ПрАТ «СК «Вусо» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 17765,59 грн.

02.11.2018 року страховою компанією було доплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 9418,29 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2019 року у справі № 463/4213/18, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Вусо» про відшкодування шкоди, було задоволено. Стягнуто із ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 12620,57 грн. 11.01.2020 року відповідач виконав зазначене рішення суду.

Позивач вказує, що відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, а тому на суму 22038,82 грн. відповідач прострочив виплату відшкодування на 135 днів (із 20.06.2018 р. по 01.11.2018 р.), та має сплатити на користь позивача пеню в сумі 2879,79 грн. , а також на суму 12620,53 грн. з урахуванням вимог ч. 2 ст. 258, ст. 625 ЦК України, за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. відповідач прострочив виплату на 230 днів, а тому має сплатити позивачу пеню в сумі 2843,82 грн.

Сторона відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, вказувала на пропуск позивачем строків позовної давності та просила в задоволенні позову про стягнення пені відмовити.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з пунктом 9.1. статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов`язана здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 34.1 статі 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно із п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 зазначеного закону Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Судом встановлено, що 19.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування та повідомленням до дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 13.03.2018 року.

07.06.2018 року ПрАТ «СК «Вусо» було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 17765,59 грн.

02.11.2018 року страховою компанією було доплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 9418,29 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2019 року у справі № 463/4213/18, позов ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Вусо» про відшкодування шкоди, було задоволено. Стягнуто із ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 12620,57 грн.

Зазначене рішення суду було виконано відповідачем 11.01.2020 року.

За правилами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що 20.06.2018 року позивач звертався до страхової компанії з претензією про доплату страхового відшкодування в сумі 23038,82 грн., а відтак, на думку суду, саме із цієї дати позивач дізнався про порушення своїх прав в цій частині.

Крім того, 02.11.2018 року позивач отримав доплату в сумі 9418,29 грн., а тому за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. відлік строку порушення права позивача розпочався із 03.11.2018 року.

З даним позовом до суду позивач звернувся лише в березні 2020 року, та в ході розгляду даної справи було встановлено, що відповідачем дійсно було прострочено виплату позивачу страхового відшкодування, за що законом, передбачено сплату штрафних санкцій.

Однак, стороною відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, а також принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізу норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, можна зробити висновок про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, можливість застосування як загальної, так і спеціальної позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Заява сторони про застосування позовної давності може бути викладена як у письмовій, так і усній формі.

З наявного в позові розрахунку вбачається, що відповідач порушив строки виплати страхового відшкодування, а тому на суму 22038,82 грн. відповідач прострочив виплату відшкодування на 135 днів (із 20.06.2018 р. по 01.11.2018 р.), та має сплатити на користь позивача пеню в сумі 2879,79 грн. , а також на суму 12620,53 грн. з урахуванням вимог ч. 2 ст. 258, ст. 625 ЦК України, за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. відповідач прострочив виплату на 230 днів, а тому має сплатити позивачу пеню в сумі 2843,82 грн.

Однак, в ході розгляду справи судом було встановлено, що позивач про порушення своїх прав дізнався:

- за період із 20.06.2018 р. по 01.11.2018 р. - 20.06.2018 року, -звернувшись до страхової компанії із претензією про доплату страхового відшкодування в сумі 23038,82 грн., а відтак мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення пені на його користь до 21.06.2019 року;

- за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р. - 02.11.2018 року, отримавши від відповідача доплату в сумі 9418,29 грн., а відтак мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення пені на його користь до 03.11.2019 року.

Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 16.03.2020 року, що перевищує встановлений законом однорічний строк для звернення до суду із позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Доводи сторони позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав щодо пені лише після ухвалення 14.11.2019 року Личаківським районним судом м. Львова рішення про виплату страхового відшкодування, а відтак ним не пропущено строк позовної давності за вказаною вимогою, та позов підлягає задоволенню, суд до уваги не приймає, оскільки, ці твердження не ґрунтуються на вимогах закону та судом достовірно встановлено те, що про порушення своїх прав позивач достеменно знав 20.06.2018 року (за період із 20.06.2018 р. по 01.11.2018 р.) та 02.11.20018 року (за період із 02.11.2018 р. по 19.06.2019 р.), в зв`язку з чим міг до 21.06.2019 р. та до 03.11.2019 року, відповідно, звернутись до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності, визначеного законом.

З будь-якими клопотаннями про поновлення строку для звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені з огляду на те, що він був пропущений з поважних причин, сторона позивача до суду не зверталась.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача пропущено встановлений законом строк позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача пені в розмірі 5716,61 грн. слід відмовити.

Судові витрати у справі, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування, відмовити.

Судові витрати у справі залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.П. Чередніченко