Дата документу 25.11.2020 Справа № 311/975/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/975/18 Головуючий у 1 інстанції: Носик М. А.
Провадження № 22-ц/807/3057/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення коштів в порядку захисту прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року до Василівського районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» у порядку захисту прав споживача про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 15 жовтня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ним - ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого він отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області із позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.02.2012 року у справі №2-1735/11 позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2008р. в сумі 11223,90 грн., судовий збір в сумі 112,23 грн., а всього 11336 грн. 13 коп. Він не оскаржував вказане рішення, та на підставі виданого на його виконання виконавчого листа від 15.05.2012р. Василівським районним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області було відкрите виконавче провадження.

26.07.2016р. Василівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області була винесена постанова про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду в повному обсязі. Не дивлячись на факт повного фактичного виконання рішення Василівського районного суду Запорізької області - тобто повного погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.10.2008 року, АТ КБ «ПриватБанк» продовжує щомісячно списувати грошові кошти з його рахунку, на який спрямовується його заробітна плата. Вказує, що про наявність інших виконавчих проваджень або наявність будь-яких інших законних підстав для стягнення з нього грошових коштів на користь АТ КБ «ПриватБанк» йому невідомо.

Щоб дізнатися інформацію про можливу наявність виконавчих проваджень на виконанні він звернувся із запитом до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. У листі-відповіді на цей запит було вказано про наявність провадження з виконання виконавчого листа від 15.05.2012р., яке є закритим у зв`язку із повним виконанням. Також було порекомендовано звернутись за інформацією з приводу руху коштів по його рахункам до банку, де він обслуговується. З приводу списання коштів з його зарплатної картки він неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із запитами, але отримував формальні відповіді, які не містили жодної конкретної інформації щодо підстав систематичного списання з його рахунку коштів та напрямків їх спрямовування.

За викладеними обставинами вважає неправомірними та такими, що істотно порушують його права як споживача, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів з його рахунку без наявності будь-яких законних підстав (виконавчий лист, судове рішення, особисте розпорядження ОСОБА_1 , тощо) для цього. Також він вважає неправомірним ненадання інформації на його запити щодо підстав здійснення такого списання, уникнення надання конкретних пояснень в ситуації, що склалася. Вказує, що отримує заробітну плату у встановленому законодавством України мінімальному розмірі, а тому утримання з його заробітної плати грошових коштів щомісячно вносить серйозні обмеження у його життя, які суттєво відображаються на якості його харчування, можливості за потреби купити речі побутового вжитку, одяг, ліки, сплачувати комунальні платежі.

Отже, вказані дії АТ КБ «ПриватБанк» порушують його конституційне право на належний рівень життя. Він не має відповідної освіти або знань чи навичок, щоб достовірно знати, як захистити свої права у такій ситуації, і в міру своїх можливостей він намагався хоча б дізнатися інформацію від АТ КБ «ПриватБанк». Він звернувся за юридичною допомогою, коли АТ КБ ПриватБанк» збільшило розмір щомісячних стягнень з його заробітної плати з 500,00 грн. до 750,00 грн. Вказує, що усіма цими обставинами йому спричинені моральні страждання, а безпідставне списання коштів з його рахунку вважає свавільним, тому розмір відшкодування моральної шкоди ним оцінено у сумі 20 000 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» зі стягнення з рахунку ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 7500 гривень;стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 32 690,48 гривень, яка складається з незаконно стягнутої суми коштів у розмірі 7500 грн., 24655,00 грн. пені, 104,26 грн. 3 % річних, 431,22 грн. інфляційних втрат, а також на відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12серпня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника - адвоката Балкового Р.Л. подав апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`яку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу банк зазначає, що судом було правильно встановлено, що кошти з рахунку відповідача списувались на погашення заборгованості за кредитом на підставі заяви від 15.10.2008р., яка продовжувала нараховуватись після рішення суду, оскільки погашення стягнутої судом заборгованості відбувалось протягом тривалого часу. А тому вимоги позивача, на думку банку, щодо повернення списаних коштів є необґрунтованими, а тому і всі похідні вимоги задовольнити не можна. Просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судове засідання апеляційного суду 25.11.2020р. сторони не з`явились, будучи повідомлені належним чином: представник банку Мельникова Я.В. особисто отримала судову повістку 30.09.2020р., про що розписалась у розписці, адвокатом позивача Балковим Р.Л. отримано судову повістку 28.09.2020р., про що повернулось до суду зворотне поштове повідомлення.

Ніяких клопотань від сторін не надійшло, про причини неявки не повідомлено, тому у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України апеляційний розгляд відбувся у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області від 10 червня 2014 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис №16.

15 жовтня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області із позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.02.2012р. у справі № 2-1735/11 позов АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2008р. в сумі 11223,90 грн., судовий збір в сумі 112,23 грн., а всього 11336 грн. 13 коп.

Відповідач ОСОБА_1 не оскаржував вказане рішення, а на підставі виданого на його виконання виконавчого листа від 15.05.2012р. Василівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрите виконавче провадження.

Відповідно до постанови від 26.07.2016р. Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/802/86/2012, виданого 15.05.2012р. Василівським районним судом Запорізької області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 11336,13 грн.

Проте суд з`ясував, що позивач має невиконані грошові зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» за договором приєднання від 15 жовтня 2008 року, а виконання ним рішення Василівського районного суду від 03.02.2012 року у справі №2-1735/11 в повному обсязі в 2016 році не свідчить про припинення зобов`язань за цим договором приєднання.

До таких висновків суд дійшов, спираючись на надану банком виписку за рахунком ОСОБА_1 , на якому станом на 06 лютого 2017 року обліковується розмір невиконаних ним зобов`язань в сумі 11519,50 грн.

02 лютого 2017 року між позивачем і відповідачем укладений інший договір, за умовами якого банком позивачу відкритий картковий рахунок і видана платіжна картка для виплат. Анкетою-заявою від 02.02.2017р. позивач приєднався до Умов та правил наданню банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з п.1.1.3.2.12 Умов та правил наданні банківських послуг, актуальних на 01.01.2017р., банк має право провадити договірне списання зі всіх відкритих в банку рахунків клієнта на погашення кредитної заборгованою клієнта та третіх осіб по кредитам, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, що виникла у клієнта у зв`язку із невиконанням зобов`язань перед банком.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість договірного списання банком з рахунку позивача з надходжень по картці для виплат заборгованості, що залишилась непогашеною за кредитними відносинами згідно анкети-заяви від 15.10.2008р. А тому не вбачав підстав для повернення банком на рахунок позивача списаних грошових коштів та стягнення на користь позивача всіх похідних нарахувань, здійснених ним на цю суму. Та в такому разі визнав необґрунтованими і вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на неправильності таких висновків суду, які не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки заборгованості за відносинами, що виникла на підставі анкети-заяви від 15.10.2008р., він не має, а тому у банку не було підстав для списання будь-яких коштів з його карти для виплат, на яку перераховувалась його заробітна плата.

Колегія визнає ці доводи такими, що заслуговують на увагу з огляду на такі встановлені в ході апеляційного розгляду обставини.

Матеріалами справи підтверджуються та сторони визнають ті обставини, що за договором, оформленим анкетою-заявою від 15.10.2008р., заборгованість, стягнута рішення суду, позичальником ОСОБА_1 була погашена у 2016р., у зв`язку з чим 25.07.2016р. було закрито виконавче провадження.

Банк наголошував та суд визнав доведеними його ствердження про те, що попри погашення заборгованості за рішенням суду, за ОСОБА_1 продовжувала обліковуватись наступна заборгованість за цим договором в сумі 11519,50 грн., що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку позивача. Тому з отриманням 02.02.2017р. позивачем картки для виплат та надходженням на них коштів відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у банку було наявним право на списання для погашення вказаної заборгованості.

Між тим, колегія не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи.

Так, судом встановлено, що строк дії договору, укладеного на підставі анкети-заяви від 15.10.2008р. відповідає строку дії картки. Ці обставини встановлені також і рішенням

Василівського районного суду Запорізької області від 03.02.2012р., яким задоволено позов банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за цим договором.

З наданої банком довідки про наявні у ОСОБА_1 картки, видані Приватбанком, вбачається, що 03.12.2008р. останньому було видано на підставі анкети-заяви від 15.10.2008р. картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 12/10 ( Т. 1 а.с. 153).

Вказана картка не була перевипущена, а тому строк її дії закінчився ще 31.12.2010р., а відтак банк з цієї дати не міг здійснювати будь-які нарахування позичальнику відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Не було видано ОСОБА_1 і будь-якої іншої кредитної картки з дати закінчення строку дії кредитки № НОМЕР_2 . Та лише 02.02.2017р. на підставі нової анкети-заяви він отримав картку для виплат ( т. 1 а.с. 64), на яку йому надходила заробітна плата.

З`ясуванням питання, які нарахування здійснювались ОСОБА_1 банком, встановлено, що попри стягнення судовим рішення всієї заборгованості за договором від 15.10.2008р., та попри закінчення строку дії кредитної картки, банк продовжував нараховувати йому відсотки за прострочений кредит за ставкою у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, а також штрафи ( Т. 1 а.с. 58-63), а не 3 % річних відповідно до вимог статті 625 ЦК України, що відповідало б чинному законодавству та правовим висновкам, висловленим Верховним Судом.

Вказане, зокрема, підтверджується заявою Приватбанку від 16.12.2019р., у якій банком зазначено, що по картці для виплат клієнта ОСОБА_1 № НОМЕР_3 було списано на погашення штрафів: 22.03.2017р. - 500 грн., 21.04.2017р. - 500 грн., 19.05.2017р. - 500 грн., 20.06.2017р. - 510,42 грн., 21.07.2017р. - 250 грн., 22.08.2017р. - 500 грн., 22.09.2017р. - 350 грн., 22.10.2017р. - 500 грн., 22.11.2017р. - 500 грн., 20.12.2017р. - 472,10 грн., 19.01.2018р. - 500 грн., 20.02.2018р. - 20 грн., 22.02.2018р. - 750 грн. ( т. 1 а.с. 258-260). Тобто всього за підрахунками колегії списання здійснено на суму 5 852,52 грн.

Згідно виписки по картці клієнта ОСОБА_1 № НОМЕР_3 кредиту на ній встановлено не було (кредитний ліміт - 0), заборгованості ніякої не було - баланс на початок періоду - 0, баланс на кінець періоду - 0, а витрати в сумі 11 625,04 грн. відповідають надходженню, а тому не є користуванням кредитними коштами ( т. 1 а.с. 262).

Згідно цієї виписки всі автоматичні списання грошей за 2017-2018 роки спрямовува-

лись на погашення простроченої заборгованості по картці № НОМЕР_2 , тобто тій, яка видавалась на підставі анкети-заяви від 15.10.2008р. та строк дії якої закінчився 31.12.2010р.

Це підтверджується також скріншотом про стан карток, згідно з яким заборгованість обраховується лише по картці № НОМЕР_2 ( Т. 1 а.с. 267).

Таким чином, хоча банк і має право у відповідності до узгоджених між сторонами Умов та правил надання банківських послуг на підставі анкети-заяви від 02.02.2017р. на списання з картки клієнта його боргових зобов`язань або зобов`язань третіх осіб, за які він поручився перед відповідачем, але такі зобов`язання мають бути нарахованими у законний спосіб.

В той же час, колегією встановлено, що прострочені відсотки та штрафи нараховані позивачу банком незаконно, тобто поза межами дії договору, строк якого закінчився ще 31.12.2010р.

Тому списання незаконно нарахованих відсотків та штрафів з картки для виплат клієнта суперечить умовам договору та чинному законодавству, а також порушує права

та інтереси клієнта.

А, списавши незаконно кошти з картки позивача, банк також не надавав йому на його запити чіткої та зрозумілої інформації щодо підстав такого списання, відсилаючи його до інших джерел, які він має самостійно здобувати.

В силу вимог статті 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначав, що пунктом 32.3.2 статті 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено повернення коштів банком у разі їх безпідставного списання, а також сплата пені за кожен день прострочення.

Дійсно вказаною нормою у редакції Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», чинній на час виникнення правовідносин щодо списання коштів банком з рахунку позивача, передбачено, що у разі помилкового переказу з ра-

хунка неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати

за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок неналежного платника, а також

сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок неналежного платника, якщо

інша відповідальність не передбачена договором.

У разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити

платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Та саме за визначеним цим законом розміром позивач нараховує пеню на безпідставно списані суми.

Між тим, у самому законі передбачено нарахування пені за процентною ставкою для короткострокових кредитів лише у випадку відсутності іншої, узгодженої договором.

У правовідносинах між сторонами у цій справі відповідальність банку за безпідставний чи помилковий переказ передбачена п. 1.1.5.24 Умов та правил надання банківських послуг, які є актуальними згідно з підписаною анкетою-заявою від 02.02.2017р.

Так, згідно з цим пунктом Умов, у разі безпідставного чи помилкового переказу грошей з рахунку клієнта, банк зобов`язується перевести (повернути) клієнту списану суму коштів та сплатити клієнту пеню в розмірі 0,01 % від суми переказу за кожний день, починаючи з дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу.

За вказаних обставин, вимоги позивача про повернення на його рахунок безпідставно списаних коштів та нарахування на них пені є обґрунтованими.

З`ясовуючи розмір безпідставно списаних коштів, колегія визначила суму у розмірі 5 852,52 грн., а не 7500 грн., як визначив позивач.

Оскільки банк ці кошти добровільно не повернув на рахунок позивача, то слід нараховувати на кожну із списаних сум за період прострочення, визначений в позовній заяві, пеню, визначену не законом, як просив позивач, а умовами договору у розмірі 0,01 % від суми боргу за кожен день прострочення.

Наводяться розрахунки пені:

-22.03.2017р. списано 500 грн., тому з 22.03.2017р. по 20.04.217р. пеня складає: 500 х 0,01 х 30 = 150 грн.;

-21.04.2017р. списано 500 грн., тому пеня має нараховувати на суму 500 + 500 = 1000 грн. з 21.04.2017р. по 18.05.2017р. та складає: 1000 х 0,01 х 28 = 280 грн.;

-19.05.2017р. списано 500 грн., тому пеня нараховується на суму 1000 + 500 = 1500 грн. з 19.05.2017р. по 19.06.2017р. та складає: 1500 х 0,01 х 32 = 480 грн.;

-20.06.2017р. списано 510,42 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 1500 + 510,42 грн. = 2010,42 грн. з 20.06.2017р. по 20.07.2017р. та складає: 2010,42 х 0,01 х 31 = 623,23 грн.;

-21.07.2017р. списано 250 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 2010,42 + 250 = 2260,42 грн. з 21.07.2017р. по 21.08.2017р. та складає: 2260,42 х 0,01 х 32 = 723,33 грн.;

-22.08.2017р. списано 500 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 2260,42 + 500 = 2760,42 грн. з 22.08.2017р. по 21.09.2017р. та становить: 2760,42 х 0,01 х 31 = 855,73 грн.;

-22.09.2017р. списано 350 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 2760,42 + 350 = 3110,42 грн. з 22.09.2017р. по 21.10.2017р. та становить: 3110,42 х 0,01 х 30 = 933,13 грн.;

-22.10.2017р. списано 500 грн., тому пеня нараховується на суму 3110,42 + 500 = 3610,42 грн. з 22.10.2017р. по 21.11.2017р. та становить: 3610,42 х 0,01 х 31 = 1119,23 грн.;

-22.11.2017р. списано 500 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 3610,42 + 500 = 4110,42 грн. з 22.11.2017р. по 19.12.2017р. та становить: 4110,42 х 0,01 х 28 = 1150,92 грн.;

-20.12.2017р. списано 472,10 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 4110,42 + 472,10 = 4582,52 грн. з 20.12.2017р. по 18.01.2018р. та становить: 4 582,52 х 0,01 х 30 = 1 374,76 грн.;

-19.01.2018р. списано 500 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 4582,52 + 500 = 5082,52 грн. з 19.01.2018р. по 19.02.2018р. та становить: 5082,52 х 0,01 х 32 = 1626,41 грн.;

-20.02.2018р. списано 20 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 5082,52 + 20 = 5102,52 грн. з 20.02.2018р. по 21.02.2018р. та становить: 5102,52 х 0,01 х 2 = 102,05 грн.;

-22.02.2018р. списано 750 грн., тому пеня має нараховуватись на суму 5102,52 + 750 = 5852,52 грн., а кінцеву дату нарахування пені позивач визначив - 30.03.2018р., тому пеня визначається за період з 22.02.2018р. по 30.03.2018р. та становить: 5852,52 х 0,01 х 37 = 2165,43 грн.

Загальний розмір пені до стягнення за підсумками вказаних вище значень становить:

150 + 280 + 480+ 623,23 + 723,33 + 855,73 + 933,13 + 1119,23 + 1150,92 + 1374,76 + 1626,41 + 102,05 + 2165,43 = 11 584,22 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія вважає, що, оскільки пеня є відповідальністю банку за неповернення коштів на рахунок позивача відповідно до умов договору, то 3 % річних не можуть бути стягнутими одночасно за цей же період згідно з приписами ч. 2 статті 625 ЦКУ.

Але вимога про інфляційні втрати відповідає положенням вказаної норми, а інфляційні втрати нараховуються наростаючим підсумком за визначений в позовній заяві період з 22.03.2017р. по 30.03.2018р., оскільки вимоги позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції не уточнювались:

-500 х 1,018 : 100 : 31 х 30 = 4,93 грн.

-1000 х 1,009 : 100 : 30 х 28 = 9,42 грн.

-1500 х 1,013 : 100 : 31 х 32 = 15,69 грн.

-2010,42 х 1,016 : 100 : 30 х 31 = 21,11 грн.

-3110,42 х 1,020 : 100 : 30 х 30 = 31,73 грн.

-3610,42 х 1,012 : 100 : 31 х 31 = 36,54 грн.

-4110,42 х 1,009 : 100 : 30 х 28 = 38,71 грн.

-4562,52 х 1,010 : 100 : 31 х 30 = 44,59 грн.

-5082,52 х 1,015 : 100 : 31 х 31 = 51,59 грн.

-5852,52 х 1,009 : 100 : 30 х 37 = 72,83 грн.

Загальна сума інфляційних втрат становить: 4,93 + 9,42 + 15,69 + 21,11 + 31,73 +

+ 36,54 + 38,71 + 44,59 + 51,59 + 72,83 = 327,14 грн.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду цієї справи визнано обґрунтованими вимоги позивача до банку на наступні суми: безпідставно списані грошові кошти у розмірі 5 852,52 грн., пеня за неповернення цієї суми на рахунок позивача, нарахована диференційовано з 22.03.2017р. по 30.03.2018р. в сумі 11 584,22 грн., сума інфляційних втрат за цей же період у розмірі 327,14 грн., які підлягають стягненню з банку на користь позивача. А всього - 17 763,88 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Колегія визнає частково обґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки банк, безпідставно списавши з його зарплатної картки частину заробітної плати, яку він отримує у мінімальному розмірі, обмежив його право на належний рівень життя, а ненаданням йому як споживачу вичерпної інформації щодо підстав списання, порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів».

Визначаючи на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 1000 грн., апеляцій-

ний суд виходить із тривалості порушення, його істотності для споживача, якого позбавлено частини заробітку, поведінки банку, який добровільно не повернув кошти на рахунок клієнта, а також на його запити лише відсилав споживача до інших джерел отримання запитуваної інформації, не надаючи вичерпної інформації, яка стосується позивача як клієнта банку.

Зважаючи на вказане, у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з прийняття апеляційним судом постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 12серпня 2020 року у цій справі скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: вул.. Грушевського, 1-Д в м. Києві, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) безпідставно списані з його карткового рахунку грошові кошти в сумі 5 852 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 52 копійки, пеню за період з 22.03.2017р. по 30.03.2018р. за неповернення списаних коштів на рахунок в сумі 11 584 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривень 22 копійки, суму інфляційних втрат за період з 22.03.2017р. по 30.03.2018р. у розмірі 327 (триста двадцять сім) гривень 14 копійок, 1000 (одна тисяча) гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього - 18 763 (вісімнадцять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 88 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити з інших правових підстав, зазначених у мотивувальній частини цієї постави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.