П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року в частині визначення зустрічного забезпечення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 4 597 230 грн. 40 коп., одержаних у зв`язку з виконанням доручення, та 965 418 грн. 38 коп. - 3 % річних, а всього 5 562 648 грн.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на гаражний бокс № НОМЕР_1 (ряд 9), загальна площа 43.8 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , гаражно-будівельний кооператив «Супутник»; однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , які належать відповідачу ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що сума грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідача в разі задоволення позову є досить значною (5 562 648 грн. 78 грн.). Для унеможливлення вчинення дій щодо перереєстрації права власності та відчуження нерухомого майна необхідним є накладення арешту на нього.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Застосовано зустрічне забезпечення та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у м. Києві грошові кошти в сумі 2 781 324 грн. 39 коп. у десятиденний строк з дня постановлення ухвали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині визначення зустрічного забезпечення у розмірі Ѕ частини від ціни позову, що становить 2 781 324 грн. 39 коп., через порушення норм процесуального права, та ухвалити в частині зустрічного забезпечення нове рішення, визначивши зустрічне забезпечення в розмірі, запропонованому позивачем 10 000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Законодавство жодним чином не пов`язує розмір зустрічного забезпечення з ціною позову і таке в діючому законодавстві відсутнє. Вартість всього арештованого майна є меншою, ніж визначена судом сума зустрічного забезпечення. Все належне відповідачу майно не покриває навіть половини ціни позову. Фактично суд визначив суму зустрічного забезпечення більшу, ніж вартість майна, на яке накладено арешт, що порушує права позивача. Запропонований спосіб забезпечення позову не змінює теперішнього власника нерухомого майна. При зверненні з заявою позивач запропонував достатній розмір зустрічного забезпечення в сумі 10 000 грн. Однак, суд жодним чином не мотивував мотиви відхилення позиції позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 вказує на те, що позивач не проживає в Україні, не має в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України. Зазначені обставини позивачем не спростовуються. Розмір можливих збитків відповідача навіть є більшим, ніж розмір зустрічного забезпечення, визначеного судом першої інстанції. Суд першої інстанції вірно застосував спосіб зустрічного забезпечення; оцінив потенційні збитки та інші ризики відповідача, пов`язані з забезпеченням позову, визначив розмір зустрічного забезпечення в межах ціни позову та ринкової вартості нерухомого майна, на яке накладено арешт; надав позивачу строк для надання документів, визначений ч. 8 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зустрічного забезпечення, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу в частині зустрічного забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що застосований судом спосіб забезпечення суттєво обмежує правомочності власника щодо розпорядження своїм майном на власний розсуд та ураховував конкретні обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Суд брав до уваги також ненадання доказів наявності у позивача зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження та території України та майна в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків власника, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/3222/17, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли правовідносини на підставі нотаріально посвідченого доручення, за яким було надано відповідачу, у тому числі, право отримувати гроші з особових рахунків в установах банку міста Києва. Позивач стверджує, що відповідач зняв з належного позивачу рахунку кошти у розмірі 165 368 доларів США, однак, не передав їх ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Виходячи із системного тлумачення частин першої і третьої статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

При цьому, положення статті 154 ЦПК України не містять прямої вказівки на необхідність вжиття судом заходів зустрічного забезпечення у розмірі ціни позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив забезпечити позов у вигляді накладення арешту на належні відповідачу гаражний бокс та дві квартири.

Постановляючи ухвалу про застосування заходів зустрічного забезпечення, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір такого забезпечення має становити Ѕ частини від ціни позову, а саме 2 781 324 грн. 39 коп. При цьому, суд не обґрунтував мотивів визначення саме такого розміру зустрічного забезпечення, а обмежився лише посиланням на те, що правомочності власника щодо розпорядження майном суттєво обмежуються забезпеченням позову. Суд також зазначив, що позивач не надав доказів наявності у нього зареєстрованого місця проживання чи перебування на території України, а також доказів наявності майна у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків власнику.

Апеляційний суд з урахуванням положень ч. 5 ст. 154 ЦПК України, а також принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи вважає, що зазначений судом першої інстанції розмір зустрічного забезпечення не є співмірним із заходами забезпечення позову та можливими обґрунтовано очікуваними збитками, які можуть бути спричинені відповідачу.

Визначаючи такий розмір, апеляційний суд виходить з того, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову вони продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Розмір зустрічного забезпечення у 10 000 грн., який просить застосувати ОСОБА_1 не буде співмірним із застосованим заходом забезпечення позову та не відповідатиме потенційним ризикам відповідача.

Оскільки позивач не надав суду доказів наявності у нього зареєстрованого місця проживання чи перебування на території України, а також доказів наявності майна у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідачу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Однак, при цьому, визначена судом сума зустрічного забезпечення є завищеною з огляду на те що відповідач, наполягаючи на зустрічному забезпеченні в сумі, визначеній судом, не обґрунтував можливих майнових наслідків заборони здійснювати певні дії, а саме майнових наслідків арешту майна.

Визначаючи суму зустрічного забезпечення у розмірі половини ціни позову, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ні матеріали справи, ні доводи відповідача не містять обґрунтування можливості спричинення відповідачеві збитків в такому розмірі. При цьому, суд не врахував, що арешт майна є тимчасовим заходом, який по своїй суті не позбавляє відповідача права на зазначене майно, в жодному разі не обмежує його право володіння чи користування ним.

Заперечуючи проти арешту його майна, відповідач не навів суду відповідних аргументів, які б вказували, що останній може понести збитки, які викликані реально існуючими обставинами, які могли б полягати в тому, що ОСОБА_3 мав намір відчужити арештоване майно, уклав відповідні правочини, які передбачають певні санкції за їх невиконання з вини відповідача, мав щодо зазначеного майна певні зобов`язання, виконання яких стало неможливим через застосування судом забезпечення позову, тощо.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що тимчасове обмеження відповідача в праві відчуження його майна може спричинити останньому збитки в сумі 2 781 324 грн. 39 коп., а, відтак, з урахуванням вищезазначених обставин справи, обставин, на які посилаються сторони як на підтвердження свої вимог та заперечень, апеляційний суд приходить до висновку, що співмірною сумою зустрічного забезпечення у даному випадку, яка цілком забезпечить можливі збитки відповідача у разі відмови в задоволенні позову буде 200 000 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 154 ЦПК України строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Згідно з вимогами ст. 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Ухвала суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру зустрічного забезпечення через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Ухвала суду в частині забезпечення позову сторонами не оскаржувалася, а, відтак, апеляційним судом не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 рокув частині визначення розміру зустрічного забезпечення змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини ухвали в наступній редакції: «Застосувати зустрічне забезпечення та зобов`язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у місті Києві грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень у десятиденний строк з дня прийняття постанови».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.