Справа № 367/2159/20
Провадження №2/367/3637/2020
19 листопада 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Оладько С.І.
при секретарі Герус Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частиини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, -
У березні 2020 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що станом на 19 березня 2020 року за військовозобов`язаним, який проходив навчальні збори військового резерву на базі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 рахується дебіторська заборгованість за завдані державі збитки в сумі 1143, 33 грн.
Відповідно до вимог мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України від 11 січня 2018 року №321/68/ДСК проводились навчальні збори з військовозобов`язаними військового резерву.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 року за №154 солдата ОСОБА_1 з 23 липня 2019 року було зараховано на всі види забезпечення
Відповідно до Інструкції «Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року за №232, відповідачу було видано речове майно. Відповідно до інструкції встановлено різні строки носіння та експлуатації речового майна, що видається військовослужбовцям Збройних Сил України.
Зазначають, що в подальшому, відповідач, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2019 року за №164, самовільно залишив місце розташування проведення зборів.
Крім того, звертають увагу на те, що наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2019 року за №1090, Відповідача було притягнено до матеріальної відповідальності за втрату майна речової служби, а також надана вказівка щодо відрахування вартості речового майна в сумі 2818 грн. 60 коп.
Згідно звіту про здійснення відрахування військової частини НОМЕР_1 було здійснено відрахування коштів в сумі 1675, 27 грн. з грошового забезпечення відповідача, так як відповідно до розділу 4 пункту 25 Постанови Верховної Ради України «Про положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», від 23 червня 1995 року за №243/95 - ВР, утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків.
Також зазначають, що в межах досудового врегулювання спору, на адресу відповідача було направлено листа за вих.№330 від 31.01.2020 року з проханням відшкодувати заборгованість в сумі 1143 грн. 33 коп. (одна тисяча сто сорок три гривні тридцять три копійки) у добровільному порядку перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 за вказаними реквізитами, однак, станом на 19.03.2020 року, відповідач не відшкодував вартість виданих йому предметів речового майна та не відповів про причини невідшкодування.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток за місцем реєстрації, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Суд, керуючись вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що станом на 19 березня 2020 року за військовозобов`язаним, який проходив навчальні збори військового резерву на базі військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 рахується дебіторська заборгованість за завдані державі збитки в сумі 1143, 33 грн.
Також встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 року за №154 солдата ОСОБА_1 з 23 липня 2019 року було зараховано на всі види забезпечення (а.с.17).
Крім того, встановлено,що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2019 року за №1090, Відповідача було притягнено до матеріальної відповідальності за втрату майна речової служби, а також надана вказівка щодо відрахування вартості речового майна в сумі 2818 грн. 60 коп. (а.с.15-16).
Встановлено, що відповідача було направлено листа за вих.№330 від 31.01.2020 року з проханням відшкодувати заборгованість в сумі 1143 грн. 33 коп. (одна тисяча сто сорок три гривні тридцять три копійки) у добровільному порядку перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 за вказаними реквізитами, однак, станом на 19.03.2020 року, відповідач не відшкодував вартість виданих йому предметів речового майна та не відповів про причини невідшкодування (а.с.12).
Відповідно статті 2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально - виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-ІХ, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1143,33 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір, а також витрати на оплату судової експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
У відповідності до платіжного доручення № 298 від 23.03.2020 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., а відтак вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись, ст.ст. 11, 16, 22, ст. 1166, ст. 1212 ЦК України, ст.ст. З, 4, ч. 6, 79, 83, ст. 141, ст. 264, ч. 1 ст. 274, ч. 1 ст. 276, ст. 277 ЦПК України суд, -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі через Ірпінський міський суд апеляційної скарги протягом 30 днів з виготовлення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Оладько