Справа №461/3677/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2020 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , в якому просить визнати недійсним Заповіт ОСОБА_5 від 15 грудня 1994 p., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М. М. за № 1888.
Позовні вимоги мотивує тим, що 15 грудня 1994 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Дякович М. М., за №1888 посвідчено заповіт, яким ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своєму онукові ОСОБА_3 . Натомість вказує, що заповідача було визнано недієздатною з листопада 1994 р. за рішенням суду. Враховуючи наведене, просить позов задоволити і визнати недійсним вказаний заповіт.
Рух справи в суді.
Ухвалою суду від 06 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позиції сторін у справі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові.
Відповідач не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності з постановленням заочного рішення, проти чого представник позивача не заперечує.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень третьою особою відсутня, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності третьої особи.
Позиція суду.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних міркувань.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).
15 грудня 1994 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, Дякович М. М., за №1888 посвідчено заповіт, яким ОСОБА_5 на випадок своєї смерті все своє майно заповіла своєму онукові ОСОБА_3 (а.с.8).
Відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.12.1998 року (справа № 2-711/98) заповідача ОСОБА_5 , 1911 р.н., було визнано недієздатною з листопада 1994 року. Відповідно до вказаного рішення, судово-психіатричною експертизою, яка проводилася на предмет визначення психічного стану ОСОБА_5 , починаючи від листопада 1994 p., було встановлено те, що остання страждає атеросклеротичним недоумством і по своєму психічному стані не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.16-17).
Згідно ухвали судової колегії у цивільних справах Львівського обласного суду від 28.12.1998 року було залишено без змін рішення від 08.12.1998 року про визнання заповідача недієздатною (а.с.18-19).
Факт недієздатності спадкодавця також підтверджується і рішенням суду в справі про визнання недійним договору дарування, який було укладено заповідачем.
Так, Рішенням Галицького районного суду м. Львова (Справа № 2-828/99) від 26.03.1999 р. договір дарування від 19.04.1995 р. 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , укладений ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 , визнано недійсним, враховуючи той факт, що ОСОБА_5 під час підписання договору була недієздатною на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.12.1998 pоку (а.с.11).
Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова (справа № 2-828 за 1999 р.) визнано недійсним Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_2 та реєстраційне посвідчення цього свідоцтва в МБТІ; визнано чинним свідоцтво про право власності, згідно якого визнано право власності на х/і частини квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_5 (а.с.12).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Згідно із роз`ясненнями у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР (ЦК УРСР).
Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Заповіт - це правочин (угода за ЦК УРСР). Тому умовами його недійсності є умови недійсності угод (правочинів).
Згідно із статтею 52 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) недійсною є угода, укладена громадянином, визнаним
недієздатним через душевну хворобу або недоумство. До такої угоди
застосовуються наслідки, передбачені статтею 51 цього Кодексу.
Відповідно до рішення Галицького районного суду м. Львова від 08.12.1998 року (справа № 2-711/98), залишеного ухвалою судової колегії у цивільних справах Львівського обласного суду від 28.12.1998 року без змін, було встановлено, що ОСОБА_5 , 1911 р.н., страждає атеросклеротичним недоумством і по своєму психічному стані не може розуміти значення своїх дій та керувати ними та було визнано її недієздатною з листопада 1994 року .
Заповіт, відповідно до якого відповідач може успадкувати майно, був складений та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (Дякович М.М.) 15.12.1994 р.
Отже, позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту підлягають до задоволення.
Висновки за результатами розгляду справи.
Суд прийшов до висновку, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження покликання позивача на те, що ОСОБА_5 в момент укладення заповіту 15.12.1994 р., не усвідомлювала значення своїх дій через стан здоров`я.
Таким чином, є всі законні підстави для задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 840,80 гривень.
Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
визнати недійсним Заповіт ОСОБА_5 від 15 грудня 1994 p., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дякович М. М. за № 1888.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.11.2020 року.

Суддя І.Р.Волоско