КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/1456/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Артеменко Петра Миколайовича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року у складі судді Опанасюка І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» в особі державного реєстратора Верестуна Олексія Івановича, третя особа: служба у справах дітей та сім`ї виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.06.2019 №47537328, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І., яке стало підставою для внесення запису про держану реєстрацію права власності за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна домоволодіння (загальною площею 242 кв.м.) та земельну ділянку (загальною площею 0,1000 га кадастровий номер :01:071:0007, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 32169003 про реєстрацію права власності за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було внесено 18.06.2019 року державним реєстратором комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І.;

- поновити запис про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 28.11.2006 року між ним та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту №406/66/06-П, в забезпечення виконання зобов`язань за яким укладено договір іпотеки №04/1-616 від 28.11.2006 року згідно з яким в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме домоволодіння , пл. 242 кв.м. та земельну ділянку, пл. 0,1000 га., кадастровий номер :01:071:0007, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на домоволодіння та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 28.05.2003 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 599858 від 14.09.2005 року.

20 серпня 2019 року, отримавши витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що нерухоме майно, яке належить йому на праві приватної власності, з 18 червня 2019року було перереєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Підставою реєстрації права власності на нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк», є іпотечний договір № 04/1-616.

Вимоги обґрунтовано тим, що діями державного реєстратора незаконно позбавлено права власності, вчинено дії з порушення прав дитини, всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та неотримання ним повідомлення від банку.

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Артеменко П.М. в інтересах АТ «Альфа-Банк» просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Зазначено, що АТ «Альфа-Банк» не забезпечив явку представника в судове засідання 03.01.2020 року, з підстав того, що повістка надійшла 27.12.2019 року в передостанній робочий день, що не дало змоги забезпечити явку представника банку.

Окрім цього, районним судом необґрунтовано взято до уваги думку Служби у справах дітей та сім`ї виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вважає, що при зверненні стягнення на домоволодіння та на земельну ділянку не були порушені права малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначено, що оскаржуване рішення не може бути залишено в силі, оскільки непогашена заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором стала підставою для застосування АТ «Укрсоцбанк» позасудового способу звернення стягнення на домоволодіння.

Також вказано, що повідомлення про усунення порушень було своєчасно направлено боржнику, а позасудовий спосіб звернення стягнення на іпотечне майно здійснено з підстав наявності застереження, яке викладено в редакції п.4.5.3. Іпотечного договорі та прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а звернення стягнення на домоволодіння та на земельну ділянку було здійснено у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні Іпотечного договору.

Вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не повинні братися до уваги при позасудовому зверненні стягнення на земельну ділянку.

АТ «Укрсоцбанк», без отримання від позивача додаткової згоди на звернення стягнення, вправі був звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку при наявності неналежного виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Андросович Г.С. в інтересах АТ «Альфа-Банк», яка просила апеляційну скаргу задовольнити, Присяжнюка А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 28 листопада 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №406/66/06-П, відповідно до предмету якого банк надав ОСОБА_1 , як позичальнику, у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 70000 доларів США, зі сплатою 12,85% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за всіма траншами кредиту - не пізніше 27.11.2021 року.

У якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 28.11.2006 року було укладено іпотечний договір №04/1-616, у відповідності до предмету якого ОСОБА_1 , як власник та іпотекодавець, передав в іпотеку банку нерухоме майно:

домоволодіння, загальною площею 242,2 кв.м., житловою площею 96,2 кв.м. з усіма надвірними будівлями і спорудами (житловий будинок - літера «А», сарай - «Б», вбиральня - «В», огорода № 1, 2, 3, колодязь - «К», відмостки, доріжки № 1);

земельну ділянку загальною площею 0,1000 га., кадастровий номер :01:071:0007, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що разом із домоволодінням знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44-49 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право власності на домоволодіння від 28.05.2003 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №653248 від 28.05.2003 року та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 599858 від 14.09.2005 року, право власності на домоволодіння та земельну ділянку, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 24, 78, 79-80 т.1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що зазначене нерухоме майно 18 червня 2019 року перейшло у власність АТ «Укрсоцбанк» (а.с. 11-17 т.1).

Встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» припинило свою господарську діяльність й ухвалою суду від 16 грудня 2019 року проведено заміну відповідача з АТ «Укрсоцбанк» правонаступником - АТ «Альфа- Банк».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд виходив з підстав його доведеності.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до справи, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, позивач, кредитні зобов`язання не виконав, чим порушують права кредитодавця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на часукладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває

в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що іпотечне майно, яке використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнуто на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит від 28.11.2006 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя всупереч дії мораторію.

При розгляді заяви банку про реєстрацію за ним права власності на квартиру державний реєстратор Верестун О.І. повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на нерухоме майно за банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовити банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність підстав до задоволення позову.

Суд першої інстанції правильно встановив порушення вимог чинного законодавства щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку й обґрунтовано захистив порушене право позивача щодо переходу права власності на нерухоме майно до відповідача шляхом скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації прав на спірне майно за відповідачем, остільки є установленим факт порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності.

Колегія суддів визнає помилковими висновки районного суду про не направлення банком ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушень, пов`язаними з невиконанням умов кредитного договору й наслідками його не усунення.

Як убачається з матеріалів справи, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем було долучено письмове повідомлення від 28 січня 2019року про необхідність погашення заборгованості зазначено про наслідки невиконання зобов`язання, яке направлялося ОСОБА_1 та було ним отримано 20.02.2019 року (а.с. 193-198 т.1).

У вказаному повідомленні попереджено позивача, що у разі не виконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку АТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Також суд першої інстанції помилково вважав прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію спірного майна за іпотеко держателем без з`ясування та урахування думки органу опіки та піклування таким, що порушує права малолітньої дитини.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання; держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (частина перша статті 405 ЦК України).

Відповідно до справи, малолітня ОСОБА_2 2012 р.н зареєстрована у спірному будинку за згодою власника після укладання іпотечного договору, дитина не має права власності на іпотечне майно, а тому реалізація предмету іпотеки шляхом передачі її у власність іпотекодержателю можлива без дозволу органів опіки та піклування (а.с. 29 т. 1).

Малолітня ОСОБА_2 набула права користування цим житлом як член сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», зберігає це право протягом часу перебування будинку в іпотеці.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року у справі №205/7997/16-ц, у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 332/2922/19.

Згідно положень ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, помилковість наведених висновків не призвело до неправильного вирішення справи, остільки, установивши факт порушення порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, районний суд у належний спосіб захистив порушене право позивача.

Правильне по суті рішення суду не може бути скасовано з формальних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка, пл. 0,1 га не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому на неї може бути звернуто стягнення, колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, цільовим призначенням земельної ділянки, пл.0,1га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Встановлено, що житловий будинок на зазначеній земельній ділянці побудовано, а тому ця ділянка використовується для обслуговування житлового будинку, який нині підпадає під дію мораторію.

Отже, використання спірної земельної ділянки носить похідний характер від користування збудованим на ній житловим будинком й призначена земельна ділянка саме для його обслуговування, а тому не може бути реалізована окремо від цього будинку.

Твердження апеляційної скарги представника відповідача про порушення судом положень процесуального права у зв`язку з незавчасним повідомленням банку про день і час розгляду справи - безпідставні, остільки як свідчать матеріали справи, судову повістку про виклик у судове засідання на 10год. 27 січня 2020 року відповідальна особа АТ «Альфа-Банк» отримала 08 січня 2020року (а.с.161), а тому представнику банку було достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду по суті спору не впливають і їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, остільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Артеменко Петра Миколайовича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: