КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача Мельниченко А.В. ,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах представником ОСОБА_3 , який діє на підставі договору, та Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_2 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ грошові кошти в розмірі 142 173 грн. 14 коп. та витрати по сплаті судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 26.08.2005 року та по теперішній час Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатаційною організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, 20.11.2004 року між позивачем та ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 , було укладено Договір про участь в затратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № НОМЕР_1 , згідно з розділом II якого співвласник зобов`язаний своєчасно, в терміни та порядку, встановлені п. 3.1 цього договору, пропорційно своїй частці власності в цьому житловому будинку і в розмірі визначеному чинним законодавством оплачувати підприємству спожиті послуги, а саме диспетчеризацію та технічне обслуговування ліфтів, вивезення побутових відходів, обслуговування вузлів обліку житлового будинку, їх стандартизацію та метрологію, обслуговування водостоків, люків для вентиляційних каналів, протипожежну автоматику, внутрішні і зовнішні тепло- і електропроводів будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійних служб, підготовку будинку до експлуатації в зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових майданчиків, опалення місць загального користування, воду на полив прилеглої території, податок на землю, матеріальні витрати, витрати на утримання адміністративних приміщень та апарату управління, санітарне обслуговування прилеглої території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні та інші платежі, передбачені чинним законодавством України та цим договором т.д.).

Згідно з п. 3.1 Договору співвласник сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця, в розмірі, зазначеному в наданому рахунку на оплату послуг, який є одночасно актом виконаних послуг.

Разом з тим, позивач вказував, що всупереч умов договору відповідач у повному обсязі не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті у відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість у розмірі 142 173 грн. 14 когі., про що свідчить Акт звірки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість у розмірі 55 860 грн. 83 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю судовий збір у розмірі 838 грн. 10 коп. (т. 2, а.с. 157-161).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та увалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки наданим ним доказам щодо необгрунтованості тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій через їх незатвердження та непогодження із відповідачем та органом місцевого самоврядування.

При цьому, вказував, що, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на відсутність у матеріалах відомостей про укладення між сторонами договору про погодження, надання та оплату додаткових послуг, зокрема: "утримання служби охорони", "обслуговування системи відеоспостереження", "обслуговування шлагбаума" та інших (т. 2, а.с. 166-173).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за опалення у розмірі 29 681 грн. 3 коп. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов у вказаній частині задовольнити.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги щодо ненадання до суду першої інстанції в якості доказу договору на постачання теплової енергії вказував, що він не міг передбачити, що суд першої інстанції поставить під сумнів надання послуг з опалення, адже відповідно до п. 3.1 Договору № 143 ж/ВЛ49а від 20.11.2004 року, який був укладений між сторонами, співвласник сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця в розмірі, зазначеному в наданому рахунку на оплату послуг, який є одночасно актом виконаних робіт (т. 2, а.с. 190- 192).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.06.2020 року відповідачу поновлено строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 181, 182).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.07.2020 року справу за апеляційною скаргою відповідача призначено до розгляду (т. 2, а.с. 187, 188).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.09.2020 року позивачу поновлено строк на апеляційне провадження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 224, 225).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.09.2020 року справу за апеляційною скаргою відповідача призначено до розгляду (т. 2, а.с. 248).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу до травня 2016 року у розмірі 56 631 грн. 28 коп. сторонами не оскаржено.

Представник позивача в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 26.08.2005 року Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатаційною організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги у будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.08.2005 року.

При цьому, 20.11.2004 року між позивачем та ОСОБА_2 , як власником квартири АДРЕСА_3 , було укладено Договір про участь в затратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № 143 ж/Вл49а, згідно з розділом II якого співвласник зобов`язаний своєчасно, в терміни та порядку, встановлені п. 3.1 цього договору, пропорційно своїй частці власності в цьому житловому будинку і в розмірі визначеному чинним законодавством оплачувати підприємству спожиті послуги, а саме диспетчеризацію та технічне обслуговування ліфтів, вивезення побутових відходів, обслуговування вузлів обліку житлового будинку, їх стандартизацію та метрологію, обслуговування водостоків, люків для вентиляційних каналів, протипожежну автоматику, внутрішні і зовнішні тепло- і електропроводів будинку, дезінфекцію, дератизацію, послуги аварійних служб, підготовку будинку до експлуатації в зимовий період, електроенергію на роботу ліфтів, на освітлення сходових майданчиків, опалення місць загального користування, воду на полив прилеглої території, податок на землю, матеріальні витрати, витрати на утримання адміністративних приміщень та апарату управління, санітарне обслуговування прилеглої території та допоміжних приміщень будинку, технічне обслуговування, комунальні та інші платежі, передбачені чинним законодавством України та цим договором т.д.).

Також, згідно з п. 3.1 Договору співвласник сплачує спожиті послуги до 10-го числа наступного місяця, в розмірі, зазначеному в наданому рахунку на оплату послуг, який є одночасно актом виконаних послуг.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував, що всупереч умов договору відповідач не сплачує кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті у відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість у розмірі 142 173 грн. 14 коп.

Так, як передбачено положеннями ст. 322 ЦК України, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Вимоги ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі - Закон).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. З, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів (ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок (формування цін/тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг першої і другої груп (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому право прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, вимоги ст.162 ЖК УРСР передбачають, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Також, ст.179 ЖК УРСР встановлено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

При цьому, частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні належні докази та допустимі докази як того, що вищенаведені житлово-комунальні послуги відповідачем не отримувалися, так і того, що відповідач звертався до позивача з претензіями чи скаргами з приводу повноти, обсягу та якості наданих послуг або відмови в отриманні послуг.

До того ж, у суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив надання позивачем послуг, пояснивши, що послуги не сплачуються, у зв`язку з тим, що відповідач не згоден з їх визначеною вартістю, часткової оплати за весь період також не сплачував. Також, зазначив, що відповідач від послуг не відмовлявся.

Посилання апелянта на необгрунтованість тарифів на послуги з обслуговування будинку, споруд та прибудинкових територій через їх незатвердження та непогодження із відповідачем та органом місцевого самоврядування, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано жодних доказів, а правомірність вказаних тарифів, у свою чергу, не є предметом даного спору.

Доводи апелянта стосовно відсутності у матеріалах відомостей про укладення між сторонами договору про погодження, надання та оплату додаткових послуг, зокрема: "утримання служби охорони", "обслуговування системи відеоспостереження", "обслуговування шлагбаума" та інших є безпідставними, оскільки у розділі 2 Договору про участь в затратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № 143ж/Вл49а, укладеного між сторонами, передбачено обов'язок позивача забезпечувати контроль за переміщенням (недопуском) сторонніх осіб і переміщенням товарно-матеріальних цінностей, а також, як наслідок, нарахування відповідних коштів за надання цих послуг.

За вказаних обставин, а також враховуючи наявність у матеріалах справи укладених між позивачем та контрагентами договорів, на підставі яких обслуговується будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та акти виконаних робіт по вказаних договорах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності захисту порушених прав позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованості за надані та фактично спожиті житлово-комунальні послуги.

Крім того, встановивши відсутність у матеріалах справи договору на постачання теплової енергії, який би підтверджував правомірність нарахування позивачем боргу за опалення за 2016-2018 роки у розмірі 29 681 грн. 03 коп., суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині за недоведеністю позивачем останніх.

При цьому, оскільки позивач, долучаючи до апеляційної скарги Договір на постачання теплової № 320118 від 25.07.2018 року, який не був досліджений судом першої інстанції, жодним чином не обґрунтував неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції та обмежився лише посиланням на неможливість передбачити тієї обставини, що суд першої інстанції може поставити під сумнів факт надання відповідачу послуг з опалення, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність коленого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційних скарг без задоволення понесені сторонами судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах представником ОСОБА_3 , та Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська