Справа № 646/1400/20
№ провадження 2/646/1223/2020
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харків у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.

за участю секретаря Коммунарової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , треті особи Харківська міська рада, 61003, м. Харків, площа Конституції, 7, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації частково недійсним та їх часткове скасування-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій просить скасувати розпорядження від 02.11.2001 року № 5728 Відділу приватизації житлового фонду Управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині визнання ОСОБА_1 співвласником квартири АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м, житловою площею 38,2 кв.м.; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині належності ОСОБА_1 права приватної спільної сумісної власності на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.

В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з серпня 2015 року по даний час вона проходить військову службу на посаді офіцерського складу в Національній гвардії України однак, житлом не забезпечена, на даний час мешкає за договором найму у приватній квартирі, тому хоче бути прийнятою на квартирний облік за місцем проходження військової служби з метою одержання для проживання службового або орендованого військовою частиною житлового приміщення. З метою реалізації своїх прав на житло, передбачених статтею 47 Конституції України та статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в тому числі прав на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, позивач почала комплектувати необхідними документами свою облікову квартирну справу. Проте, у лютому 2020 року під час отримання відомостей у вигляді інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що на її ім`я була здійснена безоплатна приватизація житла у 2001 році. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року виданого на підставі розпорядження № 5728 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради квартира АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і позивачу - ОСОБА_1 . Станом на дату подання позову та відповідно до отриманої 19.02.2020 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно частки зазначеної квартири розподілені наступним чином: 3/4 квартири знаходиться у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на жило № 9-01-212827 від 02.11.2001 року; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК. В успадкуванні по закону частки у спільній сумісній власності, після смерті іншого співвласника квартири ОСОБА_4 , позивач участі та спадщини не приймала. На момент здійснення безоплатної приватизації зазначеної квартири у 2001 році позивач була неповнолітньою дитиною, тому від її імені виступала мати ОСОБА_3 , без повідомлення про такі дії. У вказаній квартирі позивач ніколи не проживала, а фактично проживала за місцем проходження військової служби свого батька ОСОБА_5 . Весь час до лютого 2020 року позивач вважала, що зазначена квартира є особистою власністю лише її бабусі ОСОБА_2 та покійного діда ОСОБА_4 . Документами про право власності на квартиру позивач не цікавилась, з ними не ознайомлювалась. Ні мама, ні бабуся не пропонували їй ознайомитись з ними. В результаті дій співвласників квартири, в тому числі матері позивача, бабусі та покійного діда, були порушені охоронювані законом права та інтереси позивача, що полягають у фактичному позбавленні її права вільного вибору способу задоволення своїх житлових потреб при досягненні повноліття. Тому позивач вважає, що вказане свідоцтво про право власності на житло безпосередньо стосуються її прав і законних інтересів. Воно було отримано відповідачами без її згоди і з досягненням позивачем повноліття позивач заперечує проти такого прийнятого рішення. Тому зазначене свідоцтво про право власності на житло та розпорядження органу приватизації має бути визнано частково недійсним, оскільки вони обмежують в теперішній час законні права позивача стосовно зарахування та перебування на квартирному обліку і подальшої самостійної за власним вибором безоплатної приватизації житлової площі. Враховуючі факт фактичного не проживання позивача в зазначеному житлі на момент приватизації, а постійного проживання разом з батьком за іншою адресою, інші співвласники квартири в особі матері, бабусі та діда мали право самостійно та без її участі складом родини три особи приватизувати зазначену квартиру загальною площею 64,2 кв.м., в тому числі із розрахунку безоплатної передачі громадянам квартир визначеного законодавством у розмірі 21 кв.м. на кожну особу сім`ї та додатково 10 кв.м. на сім`ю. Тому позивач вважає, що вказане свідоцтво про право власності на житло та розпорядження про приватизацію отримані з порушенням її прав, а тому мають бути визнані частково недійсними оскільки вони обмежують її право в даний час скористатись правом на приватизацію, стати на облік та поліпшити житлові умови за місцем роботи.

14.04.2020 ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження у справі.

18.05.2020 ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

15.07.2020 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду її представник адвокат Мица Ю.В. надав заяву про слухання справи без позивача та його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали відзив на позов та заяви про слухання справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 45-54).

Представник третьої особи Харківської міської ради до суду не з`явився, через канцелярію суду 18.05.2020 надійшли пояснення, в яких зазначено, що Органом приватизації державного житлового фонду в повній мірі з дотриманням чинного законодавства, без порушення прав та інтересів малолітньої дитини була проведена приватизація спірного житла на підставі наданих нею необхідних документів. Просили відмовити у задоволенні позову повністю.

Представником Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до суду 02.07.2020 подано відзив на позов, в якому викладені заперечення щодо задоволення вимог позивача з посиланням на відповідні докази та норми.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 року виданого на підставі розпорядження № 5728 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради квартира АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і позивачу - ОСОБА_1 .
Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно частки зазначеної квартири розподілені наступним чином: 3/4 квартири знаходиться у приватній спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на жило № 9-01-212827 від 02.11.2001 року; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ХДНК; 1/8 квартири знаходиться в приватній власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину р.№ 5-3979 від 28.10.2009 року виданою 1 ОСОБА_6 .
Як вбачається з копії паспорту номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час приватизації квартири (02.11.2001), вона була малолітньою особою.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Зокрема, у пункті 18 вищевказаного Положення зазначено, що за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Так, на час приватизації позивачу було 3 роки, в розумінні ст. 31 ЦК України вона була фізичною особою з частковою цивільною дієздатністю.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

В розумінні ч.2 ст. 8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах.

Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Мати, бабуся та дідусь позивача, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» з дотриманням Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, однак згідно діючого законодавства вони мали право розпоряджатися майном, а не правом ОСОБА_1 на приватизацію квартири.

Статтею 27 ЦК України визначено правило згідно якого правовий акт органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що обмежує можливість мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є незаконним.

З цього виходить, що мати позивача, даючи згоду на приватизацію квартири від імені ОСОБА_1 , фактично позбавила її права, після досягнення нею повноліття скористатися правом на приватизацію житла за її власним вибором у майбутньому.

Так, з серпня 2015 року ОСОБА_1 проходить військову службу в Національній гвардії України та перебуває на квартирному обліку для одержання службового житлового приміщення.

Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Тобто, на момент приватизації квартири мати, бабуся та дідусь позивача мали право приватизувати квартиру (площа якої відповідно до технічного паспорту становить 64, 2 кв.м.) та мали право приватизувати квартиру і без участі ОСОБА_1 .

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило право позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства.

Отже, після винесення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право позивача на приватизацію житла буде відновлено.

Згідно з ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Частиною 4 ст. 5 вказаного Закону передбачено, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Порядок приватизації квартир, визначений «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджений Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що свідоцтво про право власності на житло від 07.02.1995 року, видане Відділом обліку та приватизації житла виконавчого комітету Чугуївської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 07.02.1995 року №53, в частині надання позивачу у власність частини квартири АДРЕСА_4 , має бути скасованим, а тому позивач повинна бути визнана такою, що не використала права на приватизацію державного житлового фонду.

Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.76-80, 89, 263-265, 271-273, 354, 355 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.ст.5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Харківська міська рада, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на квартиру та розпорядження органу приватизації частково недійсним та їх часткове скасування - задовольнити.

Скасувати розпорядження від 02.11.2001 року № 5728 Відділу приватизації житлового фонду Управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині визнання ОСОБА_1 співвласником квартири АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м, житловою площею 38,2 кв.м.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02.11.2001 виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради в частині належності ОСОБА_1 права приватної спільної сумісної власності на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд через Червонозаводський районний суд м. Харків шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення виготовлений та підписаний 25.11.2020.

Суддя І.М. Шелест