КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 759/15521/20

провадження № 22-ц/824/14416/2020

25 листопада 2020року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Гайворонському В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_3 , Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про видачу обмежувального припису, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року у складі судді Кириленко Т.В.,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, у якій просила видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , встановити йому на шість місяців наступні обмеження: заборонити наближатися на відстань 500 метрів до її місця проживання та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань 500 метрів до місця її роботи за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити наближатися на відстань 500 метрів до місця навчання малолітньої ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває сама та /або з малолітньою ОСОБА_2 у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори, смс та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 та/або малолітньою ОСОБА_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 ( фото, відео, телефонні контакти); зобов`язати пройти відповідну програму для кривдників на строк до 12 місяців. Копію рішення просила направити до Києво-Святошинського відділу поліції ГУНП в Київській області для взяття на профілактичний облік ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що з 01 червня 2013 року по 07 липня 2020 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2019 році ОСОБА_3 почав вести себе агресивно, спостерігалися випадки раптових спалахів неконтрольованого, немотивованого гніву, застосування до заявниці ОСОБА_1 фізичного насильства. 15.12.2019 остання з цього приводу зверталась до травмпункту Київської міської клінічної лікарні №7.

25.06.2020 заявниця звернулась до правоохоронних органів з приводу відчуження ОСОБА_3 шахрайським шляхом домоволодіння, в якому вони проживали.

06.07.2020 між заявницею та ОСОБА_3 виник конфлікт, який супроводжувався погрозами застосування до неї сили. Останній вказував на те, щоб вона залишила будинок, який належав її матері, оскільки він має договір оренди з законним власником.

07.07.2020 ОСОБА_3 зателефонував, погрожував приїхати та побити вікна в будинку, застосувати щодо неї фізичне насильство. Вона змінила замки в будинку.

07.07.2020, після відмови впустити ОСОБА_3 до будинку, останній викликав поліцію. З`ясувавши всі обставини конфлікту, перевіривши надані на їх підтвердження документи, поліція поїхала. ОСОБА_3 продовжував здійснювати галас, знеструмив будинок на загальному трансформаторі, заблокував вихід на територію будинку та двору. Через це дитині стало погано. Викликати лікаря ОСОБА_1 не змогла, оскільки ОСОБА_3 заблокував підходи та заїзди до будинку.

08.07.2020 ОСОБА_3 підвіз до будинку своїх батьків, родичів, які стукали по вікнах, ображали її нецензурно. Останні вимагали, щоб ОСОБА_1 залишила будинок. ОСОБА_3 штовхнув її так, що вона впала на тротуарну плитку та отримала тілесні ушкодження.

09.07.2020 Києво-Святошинським районним судом Київської області вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , який належав матері заявниці.

10.07.2020 Києво-Святошинським районним судом Київської області відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та інших про визнання правочинів недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння (справа №369/8410/20).

13.07.2020, дізнавшись про відкриття провадження в справі, ОСОБА_3 разом з групою чоловіків в кількості 5-6 осіб, виламавши двері, проникли в житло, де ОСОБА_1 знаходилась разом з малолітньою ОСОБА_2 , заволоділи належним заявниці майном, документами, грошовими коштами, та викинули її з будинку. Через деякий час малолітній ОСОБА_2 вдалося втекти на вулицю до матері. Після побаченого дитина отримала тяжкий психологічний стрес, адже не очікувала від свого батька подібних вчинків.

З того часу сторони проживають окремо, донька проживає разом з матір`ю. ОСОБА_2 весь час їх з дитиною переслідує: ходить на роботу, пише смс повідомлення, в яких містяться погрози, образливі слова та приниження.

Так, 25.08.2020 ОСОБА_2 зустрів ОСОБА_1 разом з дитиною на вулиці, почав погрожувати. Коли заявниця намагалася записати події на телефон, ОСОБА_6 вирвав його з рук, кинув на землю, почав його топтати, штовхнув її на тротуарну плитку, вона вдарилася головою об сходи. Дитина почала плакати, кричати, вириватися. Вони намагалися втекли, забігли до аптеки, де їм надали першу допомогу. ОСОБА_6 охоронець до приміщення не впустив. На місце події приїхала поліція.

31.08.2020 ОСОБА_2 повідомив, що він забрав документи зі школи та оформив вступ дитини до іншої школи, чим спричинив нервовий стрес для дитини та завдав психологічних страждань.

З урахуванням наведених обставин, зважаючи на високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 просила заяву задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року заяву задоволено частково.

Видано обмежувальний припис строком на два місяці стосовно громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , мешкає: АДРЕСА_4 , шляхом: заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 метрів до місця навчання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 ; заборони ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори, смс та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку з ОСОБА_1 та/або малолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборони ОСОБА_3 використання та розповсюдження особистих даних ОСОБА_1 (фото, відео, телефонні контакти).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Свої доводи мотивує тим, що лейтмотивом заяви про видачу обмежувального припису є не наявність фактів домашнього насильства з його боку, а майновий спір матері заявниці, який вирішується в судовому порядку. Майнові питання не можуть бути визнані судом як домашнє насильство. Не відповідає дійсності, що він разом з групою осіб викинув заявницю з дому, що він жорстоко поводиться по відношенню до заявниці та дитини. Його бажання бачитись з дитиною не може вважатися домашнім насильством. Сам факт звернення до правоохоронних органів не може свідчити про існування тих чи інших обставин в дійсності. Рішення про його винуватість наразі відсутні. Суд першої інстанції не повною мірою дослідив обставини справи, не надав належної оцінки наявним доказам та дійшов до хибного висновку про можливість часткового задоволення заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Селецька О. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Проти доводів апеляційної скарги заперечує з посиланням на те, що ухвалене в справі судове рішення є законним та обґрунтованим.

Зазначила, що завдання кривдником економічного насильства щодо заявниці та малолітньої дитини, пов`язаного з умисним позбавленням житла, одягу, іншого майна або можливості користуватися ними, підтверджено відповідними доказами.

Обставини заподіяння заявниці ОСОБА_1 в присутності дитини фізичного насильства зафіксовані на флеш-накопичувачі, який було досліджено судом першої інстанції. Матеріали справи також містять довідки травмпункту Київської міської клінічної лікарні №7 від 16.12.2019, від 14.07.2020 №825, а також висновок спеціаліста №76 від 24.07.2020 Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» щодо виявлених синців у ОСОБА_1 , які утворилися від дії тупих предметів.

Щодо психологічного насильства зазначила, що згідно висновку психологічного обстеження №104 від 11 вересня 2020 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_2 має ознаки сильного страху, в розмові з психологом описує батька як « грубіяна », «ругает, непонятно за что» та зазначає, що вона не любить, «если кто-то обижает меня или маму».

Скрін-шоти повідомлень з телефону, які ОСОБА_3 застосовує у переписці з колишньою дружиною та малолітньою донькою, дають підстави для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник - адвокат Ванджурак Р. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Селецька О. В. просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації просив суд слухати справи без його участі.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, установлено, що01 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який розірвано рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 07 липня 2020 року.

Сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З грудня 2019 року між сторонами існують неприязні відносини, що стало приводом для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Згідно довідки чергового травматолога травмпункту КМКЛ №7 №16726, ОСОБА_1 звернулась до травмпункту 16.12.2019, травма : побутова, кримінальна; діагноз: підшкірні гематоми обох нижніх кінцівок (а.с.10).

В подальшому між сторонами виник конфлікт з приводу незаконного, на думку заявниці, відчуження будинку АДРЕСА_4 та безпосередньої участі у цьому її колишнього чоловіка, з приводу чого в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа (а.с. 14-18).

На підтвердження обставини умисного позбавлення житла, як форми домашнього насильства, заявниця посилалась на події, які відбулися 13.07.2020, під час яких заявниці також було заподіяно тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона зверталась до травмпункту КМКЛ №7 Святошинського району м. Києва.

Відповідно до довідки чергового травматолога №825 , 13.07.2020 о 9.30 год. ОСОБА_1 отримала кримінальну травму. Діагноз: підшкірні гематоми, садна обох в/кінцівок (а.с.28).

Свою присутність під час проникнення до будинку АДРЕСА_4 та виламуванні дверей групою чоловіків в кількості 5-6 осіб, ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді не заперечував. Пояснив, що на даний час він проживає у приміщенні вказаного будинку.

Відповідно до висновку спеціаліста №76 Комунального закладу Київської обласної ради "Київське обласне бюро судово-медичної експертизи", складеного на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.07.2020, при судово-медичному огляді 24.07.2020 у ОСОБА_1 були виявлені синці верхніх кінцівок, які утворилися від дії тупих предметів, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.29).

Крім цього, 13.07.2020 заявниця звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області з повідомленням про незаконне проникнення до житла (а.с.19-28).

Неодноразове застосування по відношенню до заявниці фізичного насильства підтверджено також відеофайлами, які містяться на долученому до матеріалів справи флеш-накопичувачі (а.с.93).

На підтвердження вчинення по відношенню до заявниці психологічного насильства, остання надала до матеріалів справи скрін-шоти повідомлень з телефону, які включають словесні образи по відношенню до заявниці (а.с. 31-44).

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для видачі обмежувального припису строком на два місяці стосовно заявниці ОСОБА_1 шляхом заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань 100 м до місця її проживання, роботи, вести з нею листування, телефонні переговори, смс та іншу переписку, використовувати та розповсюджувати її особисті дані, оскільки вказані тимчасові заходи обмеження прав на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямовані на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 щодо заборони йому наближатись до місця навчання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ведення з нею листування, телефонних переговорів, смс та іншої переписки шляхом стільникового зв`язку, контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судом встановлено, що 20.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою щодо визначення порядку спілкування зі своєю донькою. Зазначив, що він неодноразово намагався вирішити питання побачень з дитиною мирним шляхом, але безуспішно. Місце знаходження дитини на даний час йому невідоме (а.с.45).

Вказане звернення батька дитини до органу опіки та піклування свідчить про існування обмеження у реалізації ним своїх прав відносно дитини.

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 27.07.2020 по суті звернення ОСОБА_3 , встановлення порядку зустрічей батька з дитиною до проведення зустрічей із психологом задля встановлення психологічного стану дитини є неможливим, адже після подій, які відбулись 13 липня 2020 року, пройшов незначний проміжок часу та це може завдати їй психологічних страждань (а.с. 46-47).

Відповідно до висновку №104 від 11.09.2020 практичного психолога Міського центру дитини, Анастасія - спокійна, швидка, активна, слухняна, допитлива. Має достатній рівень розвитку пізнавальних процесі, емоційно-вольової та особистісної сфер. Дівчина має ознаки сильного страху, раннього дорослішання, формування реакції відторгнення батька. Присутня активна участь у вихованні та розвитку дитини з боку матері. Батько зараз не приймає участь у вихованні та розвитку дитини. У ході діагностування виявлено прив`язаність дитини до обох батьків. Дівчина хоче жити з матір`ю.

При цьому діагностовано, що тип взаємодії в сім`ї дитини конфліктний. У дівчини формується реакція відторгнення батька. На це вплинули особливості поведінки обох батьків: вираження ворожості батьків один до одного, залучення дитини у батьківський конфлікт, дефіцит комфортного батьківського піклування та уваги.

Рекомендовано звернути увагу на те, що батьки дитини своїм конфліктним способом взаємодії негативно впливають на її психо-емоційний стан, умови для повноцінного, гармонійного розвитку та щасливе дитинство; батькам не залучати дитину до вирішення конфлікту дорослих, не ображати один одного в присутності дитини, так як це негативно впливає на психічний розвиток дівчинки (а.с.89-92).

З огляду на обставини справи, існування спору щодо участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування обмежувального припису щодо батька по відношенню до своєї дитини, оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства по відношенню до дитини в розумінні Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому.

За умов недоведеності вимог заяви ОСОБА_1 , правові підстави для обмеження ОСОБА_3 у реалізації своїх прав батька призведе до порушення прав останнього та не відповідатиме правам та інтересам дитини.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року в частині видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 щодо заборони йому наближатись до місця навчання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ведення з нею листування, телефонних переговорів, смс та іншої переписки шляхом стільникового зв`язку, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк