ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4824/20 Справа № 175/2471/16 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги як не поданої

01 грудня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Свистунової О.В., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, територіальна громада Дніпропетровського району в особі Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування, розподіл спадкового майна та визнання частково недійсними свідоцтва про право власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху для виконання вимог статті 356 ЦПК України, а саме надання документу про сплату судового збору та виправленої апеляційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зменшення розміру належного до сплати судового збору та апеляційну скаргу було залишено без руху для виконання вимог статті 356 ЦПК України, а саме надання документу про сплату судового збору та виправленої апеляційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено та відстрочено йому сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Разом з тим, інші недоліки апеляційної скарги зазначені в ухвалі від 06 квітня 2020 року не були усунуті, виправлену (в новій редакції) апеляційну скаргу скаржником не було подано, у зв`язку з чим, зазначену скаргу було залишено без руху для виконання вимог статті 356 ЦПК України, з наданням десятиденного строку з дня вручення копії ухвали для надання виправленої апеляційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості учасників справи.

Того ж дня, копія вказаної ухвали була направлена на адреси апелянта, які зазначені в апеляційній скарзі, проте поштові відправлення повернулись не врученими з відмітками на конвертах «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Після чого, 23 вересня 2020 року та 21 жовтня 2020 року на адреси апелянта повторно була направлена копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, проте поштові відправлення повернулись не врученими з відмітками на конвертах «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до положень частини 1 статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Заяв чи клопотань про зміну місця проживання від апелянта до суду не надходило.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі Калашников проти Росії Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі Пономарьов проти України Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу на судове рішення, протягом тривалого часу не цікавиться станом провадження в даній справі, на виклики до суду не з`являється.

Судом апеляційної інстанції вжиті всі наявні процесуальні заходи для скерування скаржнику копії ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху, однак вона не була вручена йому за відсутності останнього за вказаною ним адресою проживання, таким чином у визначений судом строк вимоги ухвали не виконано.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частиною 6 статті 357 ЦПК України, питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (опубліковано в газеті «Голос України» № 62 (7319) 02 квітня 2020 року), яким внесено зміни до ряду нормативних актів, зокрема: Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

11 березня 2020 року постановою КМУ № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу (COVID-19) через спалах у світі коронавірусу з 12 березня до 03 квітня 2020 року в Україні було введено карантин, який продовжено до 24 квітня 2020 року згідно постанови КМУ від 02 квітня 2020 року № 255, а в подальшому до 11 травня 2020 року згідно постанови КМУ від 22 квітня 2020 року № 291, до 22 травня 2020 року відповідно до постанови КМУ від 04 травня 2020 року № 343, до 22 червня 2020 року відповідно до постанови КМУ від 20 травня 2020 року № 392, до 31 липня 2020 року згідно постанови КМУ від 17 червня 2020 року № 500, до 31 серпня 2020 року відповідно до постанови КМУ від 22 липня 2020 року № 641.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року № 731-IX, яким пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06 серпня 2020 року.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

На теперішній час недоліки апеляційної скарги не усунуто у строк встановлений ухвалою суду, з клопотанням про продовження строку відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України для усунення недоліків апеляційної скарги заявник до апеляційного суду не звертався.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Таким чином, враховуючи розумність строку розгляду справи, апеляційну скаргу слід визнати неподаною та повернути скаржнику, роз`яснивши при цьому, що він не позбавлений права повторно звернутись з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя О.В. Свистунова