Справа № 953/4379/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Якуші Н.В.,
за участю секретаря судових засідань Коваль А.О.,
прокурора Конопелько О.В.,
представника позивача ФДМУ Шафоростової О.М.,
представника відповідача ГУ ДПС у Харківській області Виноградова В.О.,
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «РА «Л-МЕДІА»-Ободовської Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду державного майна України до Головного управління ДПС в Харківській області, Брокерської контори Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», Української універсальної біржі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Л-МЕДІА», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Технологічне бюро електроапаратури», про визнання недійсним цільового аукціону з продажу майна платника податків, витребування майна у власність держави,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду державного майна України, в якій були заявлені вимоги про визнання недійсним цільовий аукціон з продажу майна платника податків ДП «Технологічне бюро електроапаратури», а саме нежитлових приміщень підвалу №2,2а,3,23,24,30,35 1 поверху №2, 2а, 2б,2в,3,4,5,6,7,8,9, 35а,35,36,43,44в,ІІІ,48,49 загальною площею 526,4 кв.м. в буд. Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , який оформлений протоколом №1 проведення біржових торгів від 26.09.2017 року; визнання недійсним договір купівліпродажу майна платника податків яке перебуває у податковій заставі від 04.10.2017 за №1428, укладений між Брокерською конторою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», що діяла від імені та за дорученням ГУ ДФС у Х/о та ТОВ «Рекламне агентство «Л-МЕДІА»; витребування у ОСОБА_3 у власність держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України нежитлові приміщення підвалу №2,2а,3,23,24,30,35 1 поверху №2, 2а, 2б,2в,3,4,5,6,7,8,9, 35а,35,36,43,44в,ІІІ,48,49 загальною площею 400,2 кв.м. в буд. Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_3 передати вказані приміщення за актом прийманняпередачі державі в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України; витребування у ОСОБА_2 у власність держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України нежитлове приміщення 1 поверху №9 загальною площею 126.2 кв.м. в Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 передати вказані приміщення за актом прийманняпередачі державі в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України.
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції за №17358374 від 05.02.2014 року за державою в особі Міністерства промислової політики України в цілому було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення №1,2,2-а,3-37,40-62, ІІ, 1 пов.№1,2,2-а,2-б,2-в,3-9,13-35,35-а,36-41,43,44, антресолі 48,49,50-58,І,ІІ,ІІІ,61, 2-го пов. 1-40,45,51,І,ІІ, 3 пов.1-33,І,ІІ, 4 пов.1-19,21-24,28,30-40,І,ІІ, 5 пов.1-32,І,ІІ, 1,2 заг. площею 8200,6 кв.м. в літ. «А-5», нежитлові будівлі літ. «Б-1» заг. площею 111,9 кв.м., літ. «В-1» заг.площею 71,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до розпорядження КМУ від 23.03.2014 року №408 із сфери управління Мінпромполітики до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України передано майно ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат».
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 20.09.2017 року до реєстру винесено запис про державну реєстрацію речових прав на нежитлові приміщення підвалу №2,2а,3,23,24,30,35 1 поверху №2, 2а, 2б,2в,3,4,5,6,7,8,9, 35а,35,36,43,44в,ІІІ,48,49 загальною площею 526,4 кв.м. в буд. Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , а саме: про право господарського відання ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» та право власності держави на це майно в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Наказом Мінекономрозвитку України від 04.10.2016 року №1679 перейменовано ДП «Спеціальне проектноконструкторське і технологічне бюро електроапаратури наукововиробничого об`єднання «Електроапарат» у ДП «Технологічне бюро електроапаратури».
Згідно інформації ГУ ДПС в Харківській області від 20.12.2019 року по підприємству обліковувався податковий борг на 01.01.2015 року -25 829,47 грн., на 01.01.2016 -150 672,85 грн.
Відповідно до акту опису майна № 24/20-30-17-15 від 21.12.2016, складеного податковим керуючим ОСОБА_4 і затвердженого заступником начальника Центральної ОДШ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області Таран Д.С., здійснено опис у податкову заставу нежитлових приміщень підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, ЗО, 35; 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м., розташованих в адміністративній будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 .
Зазначено, що 26.09.2017 року Харківською філією Української універсальної біржі проведено цільовий аукціон з продажу майна, а саме: нежитлових приміщень підвалу №2,2а,3,23,24,30,35 1 поверху №2, 2а, 2б,2в,3,4,5,6,7,8,9, 35а,35,36,43,44в,ІІІ,48,49 загальною площею 526,4 кв.м. в буд. Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , що належали державі в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Результати аукціону оформлені протоколом №1 проведення біржових торгів від 26.09.2017 року. Переможцем торгів визначено ТОВ «Рекламне агентство Л-Медіа» Між Брокерською конторою ТОВ «Експерт -2012», що діяла від імені ГУ ДФС в Харківській області та ТОВ «Рекламне агентство Л-Медіа» 04.0.2017 року укладено договір купівлі продажу майна платника податків, яке перебувало у податковій заставі, посвідчений та зареєстрований ПН ХМНО Марюхніч Ж.Є. за №1428. Зазначено, що реалізація вказаного майна державної форми власності відбулася з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки на вищевказане нерухоме майно розповсюджувались вимоги ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 року №2864-ІІІ.
Прокурор наголошував, що заходи стягнення встановлені ст. 95 Податкового кодексу України, зокрема продаж майна, що перебуває у податковій заставі, не можуть бути застосовані щодо державних підприємств та господарських товариств у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25%. Зі статуту ДП «Технологічне бюро електроапаратури» підприємство зареєстроване на державній власності та є державним комерційним підприємством.
Наголошено, що при проведенні спірного аукціону було порушено законодавчо визначений порядок відчуження державного майна, відповідно до якого відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законами. Посилаючись на п. 6.8. Статуту ДП «Технологічне бюро електроапаратури» (в редакції 2016 року) у позові зазначено, що Мінекономіки (орган управління) та Фонд державного майна України не погоджували реалізацію спірного майна на аукціоні, а лише обмежились прийняттям до відома інформацію щодо прийнятого рішення, яким було відчужене державне нерухоме майно в примусовому порядку. Також у позові зазначено, що у відповідності до п.95.9 ст. 95 ПК України та п.2 Розділу І Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі відчужувати цілісний майновий комплекс, який на праві господарського управління знаходився у ДП «Технологічне бюро електроапаратури», можна було лише за організації цього продажу Фондом державного майна України та за згодою Мінекономіки.
Отже, на переконання позивача, відчуження спірних приміщень з торгів, проведених 26.09.2017, суперечить ст.ст. 1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», ч.5 ст.75 Господарського кодексу України, ст. 1, 3, п.п. «и» п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пп. 89.2 та 89.3 ст. 89, п. 95.9 ст. 95 Податкового кодексу України, п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803, п. 2 Розділу І Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Мінфіну від 22.05.2017 №518, а також суперечить інтересам держави, оскільки майно вибуло у приватну власність поза волею держави в особі Мінекономіки та Фонду державного майна України та всупереч зазначеним вище законодавчим обмеженням.
Посилаючись на те, що відчуження майна з торгів належить до договорів купівлі-продажу, а тому ця угода може бути визнана недійсною e судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, зокрема встановленими частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України
Також у позові зазначено, що оскільки договір купівліпродажу від 04.10.2017 року №1428 укладений на підставі протоколу №1 проведення біржових торгів від 26.09.2017 року, то він також підлягає визнанню недійсним.
Наголошували, що визнання прилюдних торгів недійсними спростовує правомірність укладення в подальшому будьяких правочинів щодо спірного майна. Також, у разі визнання торгів недійсними наявні підстави для витребування спірного майна від останніх набувачів, фізичних осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦПК України.
22 квітня 2020 року до суду надійшли пояснення від представника позивача Фонду державного майна України, в яких останні просили задовольнити позовні вимоги. Зазначили, що відчуження спірних приміщень з торгів, проведених 26.09.2017, суперечить ст. 576 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», ч.5 ст.75 Господарського кодексу України, ст. 1, 3, п.п. «и» п. 2 ч.І ст. 7 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», пп. 89.2 та 89.3 ст. 89, п. 95.9 ст. 95 Податкового кодексу України, п. 6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803, п. 2 Розділу І Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Мінфіну від 22.05.2017 №518, а також суперечить інтересам держави, оскільки майно вибуло у приватну власність поза волею держави в особі Мінекономіки та Фонду державного майна України та всупереч зазначеним вище законодавчим обмеженням. Вказали, що відчуження державного майна може відбуватись двома способами: відповідно до Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого Постановою КМУ від 06.06.2017 року та шляхом приватизації. Матеріалами справи підтверджено відсутність попередньої згоди органу приватизації на продаж всього майна. В тому числі матеріалами справами підтверджено, що органи приватизації не були стороною оскаржуваного правочину, а відтак відчуження спірного майна не відбулось у спосіб в процесі приватизації. Вважали, що оспорювані біржові торги з відчуження спірного майна були проведені 26.09.2017 року з порушенням законодавства, тому їх результати підлягають визнанню недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, п.2 Порядку проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом МФУ від 22.05.2017 року за №515.
01.06.2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 -адвоката Ободовської Н.С. в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що за змістом ст.2 Закону «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого майна та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства боржника у процедурі його санації. Вказали, що в правовідносинах, які склалися між суб`єктом господарювання та контролюючим органом, був імперативний припис останнього щодо погашення податкового боргу через реалізацію податкової застави на публічних торгах. Також зазначили, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем нерухомого майна, володіє на праві приватної власності частиною нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державною реєстрацією речових прав на підставі договору купівлі продажу нежитлових приміщень укладеного між ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа» та ОСОБА_3 від 18.12.2017 р. Тому, відповідач ОСОБА_3 є законним повноправним власником і має весь обсяг правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження зазначеним майном. Зазначала, що відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Вказала, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року було задоволено позов контролюючого органу ГУ ДПС в Х/о та надано дозвіл на погашення суми податкового боргу ДП «ТБЕ» в сумі 837 862,20 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. В даному випадку норми ПК України регулюють питання виконання рішення суду щодо стягнення податкового боргу. Тобто, ГУ ДПС України є органом, який має право здійснювати реалізацію майна платників податків, яке перебувало у податковій заставі на підставі рішення суду. Отже, неможна зазначати, що нежитлові приміщення вибули з державної власності поза волею власника, оскільки в даному випадку таке вибуття було зумовлено рішенням суду і було здійснено в примусовому порядку, а для застосування п.3 ч.1 ст.388 ЦК України необхідно в першу чергу скасовувати підставу для такого відчуження, а саме рішення суду. Тому вважала, що нежитлові приміщення, які є предметом оспорюваних правочинів, були реалізовані в порядку виконання судових рішень постановлених ХОАС за зверненням Податкових інспекцій. Крім того вказали, що вимоги щодо оскарження аукціону та договору купівліпродажу підлягають розгляду в господарському суді, а вимоги по витребуванню майна у добросовісних набувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства з урахуванням суб`єктного складу. Крім того зазначили, що Фонд державного майна України є неналежним позивачем, оскільки прокурор не визначає жодної вимоги, яка відновлювала порушені права Фонду. Факт належності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України потребує доведення з огляду на те, що саме цей орган є правонаступником прав та обов`язків Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
24.06.2020 року від відповідача директора ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначили, що погашення податкового боргу за рахунок податкової застави майна регулюється саме Податковим кодексом України. Зазначені відносини не підпадають під дію ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», а тому позовні вимоги прокурора щодо незаконності відчуження майна, що було предметом спірних відносин не є підставними. В даному випадку у податкову заставу передавалось окреме індивідуально визначене майно, а не цілісний майновий комплекс чи приміщення, які забезпечують ведення виробничої діяльності. Крім того, прокурором не виконано вимоги ч.1 ст. 81 ЦПК України та не доведено жодним доказом, що майно за оспорюваними правочинами підпадало під дію мораторію. Також прокурор не довів той факт, що майно за оспорюваними договорами використовувалось у господарській діяльності підприємства. Посилання прокурора на те, що для проведення цільового аукціону та укладення договору купівліпродажу нерухомого майна, необхідно отримувати згоду Фонду державного майна України вважали безпідставним. З долучених прокурором листів до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду державного майна України вбачається, що у відповідях зазначених органів відсутня інформація щодо факту погодження або відсутності такого погодження на реалізацію нерухомого майна, що є предметом оспорюваних правочинів на цільовому аукціоні. У правовідносинах, які склалися між суб`єктом господарювання та контролюючим органом був імперативний припис останнього щодо погашення податкового боргу через реалізацію податкової застави на публічних торгах. Крім того, в розумінні ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» реалізація майна, що перебувало у податковій заставі не підпадає під категорію «примусова реалізація майна», а тому в даному випадку мораторій передбачений ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не поширюється на спірні правовідносини. Це спростовує твердження прокурора, що на реалізацію спірного нерухомого майна існують законодавчі обмеження. Посилання прокурора на п.п 95.9 Податкового кодексу України є безпідставним та не підлягає застосуванню, оскільки спірне майно не було цілісним майновим комплексом та не було основним засобом ДП «Технологічне бюро електроапаратури», оскільки з 1998 року перебувало в оренді. Також зазначали, що застосування п.6 Порядку відчуження об`єктів державної власності, затвердженого постановою КМУ від 06.06.2007 року №803 не є обґрунтованим, оскільки правова природа відчуження та застави, ти більш податкової застави відрізняються по своїй суті. Також на думку відповідача спір про оскарження цільового аукціону та визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу майна мають розглядатися в порядку господарського судочинства. Крім того, у відзиві на позов зазначено, що прокурором всупереч норм закону не доведено підстави для представництва інтересів держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Фонду державного майна України. За підсумком викладеного вважають, що процедура реалізації майна в податковій заставі була проведена у відповідності до законодавства, не потребувала отримання дозволів від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду державного майна України, а тому в даному випадку не можна стверджувати про порушення інтересів держави.
24 червня 2020 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ободовської Н.С. в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем нерухомого майна, яке було придбано на підставі Договору купівліпродажу нежитлового приміщення укладеного між ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа» та ОСОБА_2 від 18.12.2017 р., посвідченого ПН ХМНО Десятниковою І.В. Предметом договору є нежитлове приміщення 1 поверху №9 в літ. «А-5» загальною площею 126,2 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а тому відповідач ОСОБА_2 є законним повноправним власником і має весь обсяг правомочностей щодо володіння, користування та розпорядження зазначеним майном. Наголошувала, що відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Вказала, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року було задоволено позов контролюючого органу ГУ ДПС в Х/о та надано дозвіл на погашення суми податкового боргу ДП «ТБЕ» в сумі 837 862,20 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. В даному випадку норми ПК України регулюють питання виконання рішення суду щодо стягнення податкового боргу. Тобто, ГУ ДПС України є органом, який має право здійснювати реалізацію майна платників податків, яке перебувало у податковій заставі на підставі рішення суду. Отже, на її думку, не можна стверджувати, що нежитлові приміщення вибули з державної власності поза волею власника, оскільки в даному випадку таке вибуття було зумовлено рішенням суду і було здійснено в примусовому порядку, а для застосування п.3 ч.1 ст.388 ЦК України необхідно в першу чергу скасовувати підставу для такого відчуження, а саме рішення суду. Тому вважала, що нежитлові приміщення, які є предметом оспорюваних правочинів, були реалізовані в порядку виконання судових рішень постановлених ХОАС у порядку виконання судових рішень, а отже є такими, що не можуть бути витребувані від добросовісних набувачів зокрема ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа», ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 .Крім того вказали, що вимоги щодо оскарження аукціону та договору купівліпродажу підлягають розгляду в господарському суді, а вимоги по витребуванню майна у добросовісних набувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства з урахуванням суб`єктного складу. Крім того зазначили, що Фонд державного майна України є неналежним позивачем, оскільки прокурор не визначає жодної вимоги, яка відновлювала порушені права Фонду. Факт належності Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України потребує доведення з огляду на те, що саме цей орган є правонаступником прав та обов`язків Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
05.08.2020 року до суду з Харківської місцевої прокуратури №2 Х/о надійшла відповідь на відзив відповідача ГУ ДПС в Харківській області, в якій зазначено, що в даному випадку 100% статутного капіталу боржника, ДП «Технологічне бюро електроапаратури» належить державі, а тому спірне нерухоме державне майно не може бути джерелом погашення податкового боргу. Дійсно, погодились, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року було задоволено позов контролюючого органу ГУ ДПС в Х/о та надано дозвіл на погашення суми податкового боргу ДП «ТБЕ» в сумі 837 862,20 грн. за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. У той же час дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі надається не на конкретно визначене майно, а на суму податкового боргу. Отже, за наявності законодавчих обмежень у примусовій реалізації майна державних підприємств ГУ ДПС в Харківській області повинен був здійснювати погашення податкового боргу за рахунок інших джерел, відмінних від спірного нерухомого майна. Наголошували, що у разі визнання торгів недійсними наявні підстави для витребування спірного майна від останніх набувачів, фізичних осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦПК України. Спірне майно на час продажу перебувало у власності держави, а у ДП «Технологічне бюро електроапаратури» це майно перебувало лише на праві господарського відання, тому для його відчуження необхідне спеціальне волевиявлення позивачів як уповноважених органів державної влади та відповідного державного підприємства. Також вказали, що порушення податковим органом відповідних приписів Податкового кодексу України є підставою для визнання судом недійсними результатів аукціону з продажу майна, що перебуває у податковій заставі відповідно до ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.
Також, 05.08.2020 року до суду з Харківської місцевої прокуратури №2 Х/о надійшла відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якій зазначено, що всупереч твердженням відповідача спірне майно вибуло поза волею держави в особі уповноважених органів. Зокрема, Фонд державного майна України не надавав дозволу відповідачу ГУ ДПС в Х/о на продаж спірного майна. Аналогічно матеріали справи не містять попередньої згоди Мінекономіки як органу управління ДП «Технологічне бюро електроапаратури» на продаж майна третьої особи. Вказали, що позовні вимоги про визнання недійсними результатів торгів та витребування майна є такими, що нерозривно пов`язані між собою, адже від вирішення вимоги про недійсність цих правочинів залежить вирішення вимоги про витребування спірного нерухомого майна у власність держави. Також зазначили, що прокурор обґрунтував порушення інтересів держави, визначив органи, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, вказав в чому полягає бездіяльність зазначених органів щодо захисту законних інтересів держави, а також повідомив попередньо до звернення до сулу про намір звернутися до суду з позовом. Будь-яких інших обґрунтувань позовна заява не повинна містити. Щодо позовних вимог, що стосуються Фонду державного майна України, то зазначив, що в разі повернення спірного нерухомого майна у власність держави відбудеться його передача на виконання зазначеного розпорядження уряду від Мінекономіки до Фонду державного майна України та останнє буде здійснювати приватизацію майна в установленому законом порядку.
05.08.2020 року до суду з Харківської місцевої прокуратури №2 Х/о надійшла відповідь на відзив відповідача ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа», в якій зазначено, що дія ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» поширюється на всі випадки примусової реалізації майна державних підприємств (в тому числі податкової застави). Таким чином заходи стягнення встановлені в ст. 95 ПКУ, зокрема продаж майна, що перебуває у податковій заставі не можуть бути застосовані щодо державних підприємств та господарських товариств у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25%. В даному випадку 100% статутного капіталу боржника ДП «Технологічне бюро електроапаратури» належить державі. Вказали, що прокурор оспорює результати аукціону як через їх невідповідність загальним нормам цивільного законодавства так і спеціальним нормам інших галузей законодавства. Спірний аукціон та укладений за його наслідками договір купівліпродажу порушують інтереси держави, що суперечить ч.1 ст. 203 ЦК України. Стосовно визначення правил підсудності, то позовні вимоги до кількох відповідачів, серед яких є хоча б одна фізична особа, мають розглядатися в одному провадженні, якщо такі вимоги однорідні, нерозривно пов`язані між собою та від вирішення однієї з них залежить вирішення інших вимог. У даному позові половина позовних вимог (про витребування спірного майна у власність держави) пред`явлена до фізичних осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Разом з цим, до справи залучаються як відповідачі й юридичні особи, які є сторонами оспорюваних правочинів.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В. від 18.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В. від 18.03.2020 року заяву заступника керівника ХМП №2 про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону відчуження нежитлових приміщень підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35, 1-го поверху №2, 2а, 2б, 2в, 3, 4, 6, 7, 36, 43, 44в, ІІ, 48, 49 загальною площею 400,2 кв.м в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В. від 18.03.2020 року заяву заступника керівника ХМП №2 про забезпечення позову задоволено. Накладено заборону відчуження нежитлового приміщення 1 поверху №9 загальною площею 126,2 кв.м. в літ «А-5» по АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2020 року у задоволені заяви ОСОБА_5 про залучення його в якості третьої особи у справі було відмовлено, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
У судовому засіданні прокурор та представник Фонду Державного майна України позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ТОВ «Рекламне агентство «Л-Медіа» та представник ГУ ДПС в Харківській області в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Інші сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
У процесі судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
В подальшому, наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном Агентства Держмайна України №178 від 11.10.2013 вирішено передати частину приміщень підвалу та 1-го поверху будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 526,4 кв.м. з балансу ДП «Гіпрококс» Державному підприємству «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури науково-виробничого об`єднання «Електроапарат» (далі - ДП СКТБЕ НЕЮ «Електроапарат») (т.1 а.с.51-52).
Відповідно до акту приймання-передачі від 14.10.2013 року вищевказані нежитлові приміщення передані від ДП «Гіпрококс» на баланс ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» (т.1 а.с.53-54).
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції за №17358374 від 05.02.2014, за державою в особі Міністерства промислової політики України в цілому було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення №1,2, 2-а,3-37,40-62,11, 1-го пов. № 1,2,2-а,2-6,2-в,3-9,13-35,35-а,36-41,43,44, антресолі 48,49,50-58,1,11,111,61, 2-го пов. 1-40,45-51,1,11, 3-го пов. 1-33,1,11, 4-го пов. 1- 19,21-24,28,30-40,1,II, 5-го пов. 1-32,1,11, 1, 2 заг. пл. 8200,6 кв.м., в літ. «А-5»; нежитлові будівлі літ. «Б-1» заг. пл. 111,9 кв.м., літ. «В-1» заг. пл. 71,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.55).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2014 №94 «Про реорганізацію Міністерства промислової політики» Міністерство промислової політики України було реорганізовано шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (т.1 а.с. 83).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 20.09.2017 до реєстру внесено запис про державну реєстрації речових прав на нежитлові приміщення підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35; 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м. в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , а саме: про право господарського відання ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» та право власності держави на це майно в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Наказом Мінекономрозвитку України від 04.10.2016 №1679 перейменовано державне підприємство «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури» у державне підприємство «Технологічне бюро електроапаратури». Визначено, що ДП «Технологічне бюро електроапаратури» є правонаступником майнових прав та обов`язків ДП «Спеціальне проектно-конструкторське і технологічне бюро електроапаратури». Затверджено Статут ДП «Технологічне бюро електроапаратури».
Згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна станом на час проведення цільового аукціону нежитлові приміщення підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35; 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м. в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 перебували на балансі ДП «ТБЕ» та на праві власності належали держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (т.1 а.с.81).
Згідно переліку договорів оренди державного нерухомого майна, що обліковувалось на балансі ДП «ТБЕ» станом на 09.12.2019 року вбачається, що нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 (393,1 кв.м.) перебували в оренді ТОВ «Перша Аптека» з 30.11.2009 по 04.10.2017 (до дати укладання договору купівлі-продажу після проведення цільового аукціону) (а.с.82).
Відповідно до акту опису майна № 24/20-30-17-15 від 21.12.2016, складеного податковим керуючим ОСОБА_4 і затвердженого заступником начальника Центральної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області Таран Д.С., здійснено опис у податкову заставу нежитлових приміщень підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35; 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м., розташованих в адміністративній будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57).
26.09.2017 Харківською філією Української універсальної біржі проведено цільовий аукціон з продажу майна, а саме:- нежитлових приміщень підвалу № 2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35; 1-го поверху №2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44в, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м. в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , що належали державі в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Результати аукціону оформлені протоколом №1 проведення біржових торгів (податкова застава) від 26.09.2017. Переможцем торгів визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство Л-МЕДІА» (т.1 а.с.67-68).
Між Брокерською конторою ТОВ «Експерт-2012», що діяла від імені Головного управління ДФС у Харківській області (розпорядника майна боржника, ДП «Технологічне бюро електроапаратури») та ТОВ «Рекламне агентство Л-МЕДІА» (переможцем торгів) 04.10.2017 укладено договір купівлі-продажу майна платника податків, яке перебувало у податковій заставі, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом ХМНО Марюхніч Ж.Є. за №1428 (т.1 а.с.71-72).
На підставі висновку ТОВ «Архілайн» щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 01.12.2017 №0023/17, складеного на замовлення власника, ТОВ «Рекламне агентство «Л-МЕДІА», спірні приміщення в літ. «А-5» по АДРЕСА_1 розділені на два окремих об`єкта нерухомого майна: нежитлові приміщення підвалу № 2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35, 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 6, 7, 36, 43, 44в, III, 48, 49 загальною площею 400,2 кв.м. (т.1 а.с.74), які відповідно договору купівлі-продажу №2225 від 18.12.2017 продані ОСОБА_1 ; та нежитлове приміщення 1-го поверху № 9 загальною площею 126,2 кв.м., яке згідно договору купівлі-продажу №2228 від 18.12.2017 продане ОСОБА_2 (т.1 а.с.75-76).
V. Норми права, що підлягають застосуванню, позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.
Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Так, згідно з пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Відповідно до пунктів 88.1 та 88.2 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Згідно з пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
Як установлено пунктом 89.3 статті 89 ПК України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, врегульовано положеннями статті 95 ПК України.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.
Обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.
Сукупність вказаних обставин наділяє контролюючого орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.
Продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації. Об`єкти рухомого чи нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах (95.7).
Під час продажу майна на товарних біржах контролюючий орган укладає відповідний договір з брокером (брокерською конторою), яка вчиняє дії з продажу такого майна за дорученням контролюючого органу на умовах найкращої цінової пропозиції (95.13.).
Покупець майна, яке перебуває у податковій заставі, набуває права власності на таке майно відповідно до умов, визначених у договорі купівлі-продажу, що укладається за результатами проведених торгів. Договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах. У разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих (95.14.).
Відповідно до статті 95 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, Закону України «Про товарну біржу», розроблено Порядок проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затверджений наказом Міністерства фінансів України 22 травня 2017 року № 518 (далі Порядок №518).
Цільові аукціони з продажу майна, що перебуває у податковій заставі, відбуваються згідно з Порядком проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 22.05.2017 року № 518 (далі - Порядок).
Відповідно до Порядку організаторами цільових аукціонів є уповноважені товарні біржі, з якими контролюючі органи укладають відповідні договори.
Організатори аукціону вчиняють дії з проведення цільового аукціону, які визначені Порядком, та по завершенню аукціону затверджують протокол. Затверджений протокол є підставою для укладення протягом трьох днів договору купівлі-продажу майна, що передбачено пунктом 3 розділу V Порядку.
Розділом III «Підготовка до проведення цільового аукціону» Порядку визначено, що цільовий аукціон проводиться на підставі відповідного договору, який укладається контролюючим органом з уповноваженою товарною біржею. Майно, яке підлягає продажу на цільовому аукціоні, виставляється на аукціон за початковою ціною, що визначається контролюючим органом на підставі звіту (акта) про оцінку майна, складеного відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»
Організатор аукціону не пізніше, ніж за 15 днів до проведення цільового аукціону оприлюднює відповідне оголошення у засобах масової інформації та на власній веб-сторінці.
Відповідно до Порядку проведення цільових аукціонів, реалізація майна на цільовому аукціоні здійснюється за наявності не менше двох покупців.
Дослідивши наведені вище встановлені по справі обставини та проаналізувавши нормативно-правове регулювання виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає, що обґрунтування позовних вимог, наведених у позові та наданих прокурором та представником Фонду Державного майна України у судовому засіданні, не дають підстав для визнання недійним цільовий аукціон з продажу майна платника податків - ДП «ТБЕ», який оформлений протоколом №1 проведення біржових торгів (податкова застава) від 26.09.2017 року та як наслідок визнання недійсним договір купівлі-продажу майна платника податків , яке перебуває у податковій заставі, від 04.10.2017 року №1428.
Так, судом дійсно встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що на час проведення цільового аукціону нежитлові приміщення підвалу №2, 2а, 3, 23, 24, 30, 35; 1-го поверху № 2, 2а, 26, 2в, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 35а, 35, 36, 43, 44, III, 48, 49 загальною площею 526,4 кв.м. в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 перебували у господарському віданні ДП «ТБЕ» та на праві власності належали держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.
Відповідно до рішення заступника начальника Західної ОДПІ у м. Харкові від 07.07.2015 року було вирішено здійснити опис майна у податкову заставу платника податків ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат».
Листом від 09.07.2015 року, який було направлено в.о. директором ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» (в подальшому назву змінено на ДП «Технологічне бюро електроапаратури»), останній повідомив Державну податкову інспекцію про відсутність достатньої суми на розрахунковому рахунку та виділення майна для введення в податкову заставу з подальшим погашенням боргу.
В подальшому, за підписом керівника ДП «ТБЕ» та податкового керуючого було складено акт №24/20-30-17-15 від 21.12.2016 року про опис майна у податкову заставу, а саме нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 530,1 кв.м. в будівлі літ. «А-5» по АДРЕСА_1 .
При цьому, суд звертає увагу прокурора та позивачів, що Міністерство економічного розвитку України приймало участі у цій справі в якості третьої особи, заперечень проти позову не надавало.
Більш того відсутність у резолютивній частині рішення вказівки на порядок його виконання (за рахунок якого саме майна платника податків), не може свідчити про відсутність судового рішення.
Виходячи з цього, податковим органом було дотримано норми ПК України при виконанні алгоритму дій, які передували проведенню аукціону.
Щодо посилань прокурора та позивача на те, що майно, яке було реалізовано на цільовому аукціоні, не належало на праві власності ДП «ТБЕ», а тому третя особа не мала право надавати спірні приміщення у податкову заставу, то суд ставиться до них критично, оскільки, спірні нежитлові приміщення перебували у третьої особі на праві господарського відання, та водночас, податкове законодавство не передбачає заборони щодо вилучення органом стягнення та подальшого продажу майна, яке перебуває в режимі господарського відання, для погашення податкового боргу платника.
Щодо застосування приписів Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», від 29 листопада 2001 року N 2864-III, відповідно до якого, встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна (ч.1 ст.1), суд зазначає наступне. Відповідно до статті 2 цього Закону,- під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Тобто, по-перше, дія цього Закону застосовувалась до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. З 01.01.2011 питання погашення податкового боргу регулюються Податковим кодексом України, який прийнято 02.12.2010 р та встановлює механізм і процедуру такого погашення. Крім того, дія цього Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом.
Відтак, ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не встановлює заборони на продаж майна на цільовому аукціоні відповідно до ст. 95 Податкового кодексу України.
Також не знаходить підтвердження думка позивача про те, що продаж майна відбувався з порушенням п.2 Розділу І Порядку проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, від 22.05.2017 року.
Так, у цьому розділу Порядку визначено, що дія цього Порядку поширюється на майно, яке перебуває у податковій заставі та щодо якого прийнято рішення контролюючого органу про погашення усієї суми податкового боргу, за винятком: цілісних майнових комплексів підприємств, майно яких перебуває у державній або комунальній власності чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами. Продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням вимог законодавства з питань приватизації.
Разом з тим, на цільовому аукціоні відбувався продаж не цілісного майнового комплексу, а нежитлових приміщень. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження проведення процедури затвердження результатів інвентаризації об`єктів майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, яке не підлягає приватизації, та майна, яке не може бути джерелом погашення податкового боргу. ДП «ТБЕ» самостійно виділив у податкову заставу саме це спірне майно. Окрім того, самим позивачем надано до суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої також вбачається що майно, яке було реалізовано на цільовому аукціоні є не цілісним майновим комплексом, а нежитловим приміщенням загальною площею 526,4 кв.м., а також лист ДП СКТБЕ НВО «Електроапарат» до Агенства Державного майна України від 12.02.2013 року, яке також це підтверджує (т.1 а.с.50).
Крім того, погашення податкового боргу ДП «ТБЕ» за рахунок майна відповідно до законодавства про приватизацію не потребує попередньої згоди органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами. Згідно із законодавством з питань приватизації, для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами виключно з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплекту. На дату опису майна в податкову заставу та на дату реалізації майна боржника ДП «ТБЕ» таке рішення було відсутнє (т.1 а.с.79 зворотна сторона).
Також, п. 87.3 ст. 87 ПКУ чітко визначено перелік майна, що не може бути використано як джерело погашення податкового боргу платника податків, при цьому нежитлові приміщення, які було реалізовано на цільовому аукціоні не відносяться до жодного з цих видів.
Крім того, як на момент опису майна у податкову заставу так і на момент проведення цільового аукціону це був один неподільний об`єкт нерухомості, тому не знаходять підтвердження доводи прокурора, що спірне майно складалось з двох самостійних об`єктів нерухомості.
Посилання прокурора на те, що як на час опису спірного майна у податкову заставу , так і на час його реалізації на торгах 26.09.2017 року податковий борг ДП «ТБЕ» був суттєво меншим, аніж балансова вартість майна, не є підставою для визнання недійсним цільового аукціону, оскільки у цьому жодних порушень ПК України судом не встановлено. Більш того, судом вбачається, що листом від 29.09.2017 року в.о. директора ДП «ТБЕ» звернувся із проханням до ГУ ДФС у Харківській області перерахувати кошти, отримані від реалізації, в рахунок погашення заборгованостей перед бюджетом, включаючи майбутні нараховані штрафні санкції та пеню та майбутню податкову декларацію за вересень 2017 року. Залишок коштів від реалізації заставленого майна просили перерахувати на свій банківський рахунок (т.1 а.с.168). Тобто, кошти, які залишились від реалізованого майна третьої особи, були використана безпосередньо ДП «ТБЕ» за власним бажанням.
На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що у задоволені позовних вимог про визнання недійсним цільовий аукціон з продажу майна платника податків ДП «Технологічне бюро електроапаратури», а саме нежитлових приміщень підвалу №2,2а,3,23,24,30,35 1 поверху №2, 2а, 2б,2в,3,4,5,6,7,8,9, 35а,35,36,43,44в,ІІІ,48,49 загальною площею 526,4 кв.м. в буд. Літ. «А-5» по АДРЕСА_1 , який оформлений протоколом №1 проведення біржових торгів від 26.09.2017 року; та визнання недійсним договір купівліпродажу майна платника податків яке перебуває у податковій заставі від 04.10.2017 за №1428, укладений між Брокерською конторою Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», що діяла від імені та за дорученням ГУ ДФС у Х/о та ТОВ «Рекламне агентство «Л-МЕДІА», необхідно відмовити.
Щодо вимог про витребування у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність держави в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України спірних нежитлових приміщень, то суд, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним цільового аукціону та визнання недійсним договір купівлі продажу, які передували набуттю відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на спірні приміщення, було відмовлено, підстави для задоволення цих позовних вимог також відсутні.
Крім того суд вважає за необхідне надати оцінку у цій справі наявності підстав для втручання у право на мирне володіння майном, на якому у судовому засіданні наголошував прокурор.
Так, положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.
За обставинами цієї справи, враховуючі усі наведені вище принципи, суд вважає, що витребування на користь держави із володіння відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірних приміщень, є непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурором не доведено, що таке втручання не порушує справедливого балансу інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення спірних нежитлових приміщень для захисту інтересів держави є більш важливими, ніж дотримання прав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які законним шляхом добросовісно набули своє майно.
При цьому, також слушно зауважити, що реалізація спірного майна на цільовому аукціоні відбувалась виключно в інтересах держави, а саме з метою погашення податкового боргу ДП «ТБЕ» перед податковим органом.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог.
Судові витрати.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, тому з огляду на те, що у задоволенні позовних вимог було відмовлено, підстави для відшкодування витрат, понесених прокурором при зверненні до суду, відсутні.
На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд
У задоволенні позовних вимог заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Фонду державного майна України до Головного управління ДПС в Харківській області, Брокерської контори Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», Української універсальної біржі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Л-МЕДІА», ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Технологічне бюро електроапаратури», про визнання недійсним цільового аукціону з продажу майна платника податків, витребування майна у власність держави - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Прокурор Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2, адреса для листування: 61002, м. Харків, вул. Сумська 76,

Позивач 1 - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, , адреса для листування: 01008, м. Київ, вул. М. Грушевського 12/2,

Позивач 2- Фонд державного майна України, , адреса для листування: 01601, м. Київ, вул. Генерала Алмазова 18/9,

відповідач 1 Головне управління ДПС в Харківській області, , адреса для листування: м. Харків, вул. Пушкінська 46,

відповідач 2 - Брокерська контора Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт-2012», , адреса для листування: 61202, м. Харків, пр.. Людвіга Свободи б.39 кв.144,

відповідач 3- Українська універсальна біржа, , адреса для листування: 36039, м. Полтава вул. Шевченка 52,

відповідач 4- Товариство з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Л-МЕДІА», , адреса для листування: 61082, м. Харків, пр.. Московський 144 А в особі представника адвоката Ободовської Н.С. (м. Харків, м-н Свободи, 7, кор.. 1, оф. 203),

відповідач 5 ОСОБА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 в особі представника адвоката Ободовської Н.С. (м. Харків, м-н Свободи, 7, кор.. 1, оф. 203),

відповідач 6 ОСОБА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 в особі представника адвоката Ободовської Н.С. (м. Харків, м-н Свободи, 7, кор.. 1, оф. 203),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Технологічне бюро електроапаратури», код , адреса для листування: 61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська 106.

Повний текст судового рішення складено 26.11.2020 року.

Суддя