Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5168/19 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 36 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/5168/19 за позовом Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Замеги О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг із централізованого опалення і постачання гарячої води. ОСОБА_1 належить 1/3 частина вказаної квартири, а ОСОБА_3 є власником 2/3 її частин.

Оскільки протягом періоду з 1 березня 2009 року по 1 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не сплачували кошти за надані послуги, утворилась заборгованість в сумі 34493 грн. 93 коп., яку позивач просить стягнути із відповідачів пропорційно до їх часток у цьому житловому приміщенні, а саме, із ОСОБА_1 - 11497 грн. 98 коп., та з ОСОБА_3 - 22995 грн. 95 коп.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП Бердичівтеплоенерго заборгованість за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 1 березня 2009 року по 1 серпня 2019 року в розмірі 11497 грн. 98 коп. та 960 грн. судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь КП Бердичівтеплоенерго заборгованість за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 1 березня 2009 року по 1 серпня 2019 року в розмірі 22995 грн. 95 коп., а також 960 грн. 50 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задовленні позовних вимог про стягнення з неї заборгованості.

Зокрема, зазначає, що суд розглянув справу за її відсутності, чим позбавив її права на судовий захист. Вона не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання й не мала можливості подати до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Матеріали справи не містять доказів надання позивачем послуг належної якості. Окрім того, відсутні й докази щодо тарифів та обсягу спожитих нею послуг з теплозабезпечення та постачання гарячої води. Долучений до позовної заяви розрахунок не є належним доказом наявності заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) обраховується, окрім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 1/3 частина вказаної квартири, а ОСОБА_3 є власником 2/3 її частин.

Позивач надає послуги із централізованого теплопостачання за вказаною адресою. Відповідачі від зазначених послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись.

Долучений до позовної заяви розрахунок свідчить про те, що протягом періоду з 1 березня 2009 року по 1 квітня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не сплачували кошти за надані позивачем послуги, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 34493 грн. 93 коп. Доказів на спростування зазначеного розрахунку матеріали справи не містять.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Отже, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін.

Однак, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за фактично надані послуги.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 зобов`язана сплатити суму заборгованості, розмір якої не спростований.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У частині 4 статті 319 ЦК України закріплене правило про те, що власність зобов`язує.

Частиною 1 статті 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів ( обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати за надані позивачем послуги відповідно до належної їй на праві приватної власності частки у цьому житловому приміщенні.

Проте, зазначена заборгованість підлягає стягненню у межах строку позовної давності.

Так, відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, відтак не мала можливості звернутись до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності. Таким чином, з метою реалізації наданих їй процесуальних прав застосування положень ст.267 ЦК України у цьому випадку можливе на стадії апеляційного перегляду.

Враховуючи вищезазначене, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 6916 грн. 46 коп. заборгованості за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 1 серпня 2016 року по 1 квітня 2019 року.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача слід стягнути 576 грн. 30 коп. судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Також, з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_1 слід відшкодувати за рахунок позивача понесені нею витрати зі сплати судового збору у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_3 не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги із централізованого опалення і постачання гарячої води, а також стягнення судового збору,- скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" 6916 грн. 46 коп. заборгованості за послуги із централізованого опалення та постачання гарячої води та 576 грн. 30 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на користь ОСОБА_1 1152 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: