Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
У квітні 2019 року до Київського апеляційного суду, як до суду першої інстанції, надійшла заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Арбітражного трибуналу (м. Париж, Франція)від 26 листопада 2018 року у справі ППТС № 2016-14 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування збитків.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Арбітражного трибуналу від 26 листопада 2018 року задоволено.
19 листопада 2020 року Приватне акціонерне товариство «Фортуна» (далі - ПрАТ «Фортуна»), як особа, яка не брала участі у розгляді справи, звернулось до Верховного Суду, як до суду апеляційної інстанції, з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у вищевказаній справі.
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Ухвалою від 25 листопада 2020 року Верховним Судом, як судом апеляційної інстанції, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, на підставі частини четвертої статті 359 ЦПК України зупинено дію ухвали Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року та витребувано матеріали справи.
02 грудня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
30 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про закриття апеляційного провадження у вказаній справі, яке мотивоване тим, що ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року було встановлено, що рішення Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року не стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків ПрАТ «Фортуна».
Ухвалою від 25 листопада 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В., Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргу ПрАТ «Фортуна» на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у справі за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу - Арбітражного трибуналу від 26 листопада 2018 року (м. Париж, Франція).
Не можу погодитись з мотивуванням та висновками, викладеними у вказаному судовому рішенні, оскільки вважаю їх передчасними з наступних підстав.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.
Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ПрАТ «Фортуна» указувало на те, що до участі у справі воно залучене не було, а оскаржуване судове рішення стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків.
Підстави відмови у відкритті апеляційного провадження визначені у статті 358 ЦПК України і вказана процесуальна норма не містить підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у випадку подання апеляційної скарги особою, питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої судом не вирішувалося.
Не передбачено цивільним процесуальним законодавством України, зокрема статтею 357 ЦПК України, повноважень суду і щодо можливості повернення апеляційної скарги з підстав, вказаних вище.
Разом із тим, пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що судом першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статті 354, 356 ЦПК України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.
Якщо ж під час розгляду справи судом апеляційної інстанції буде встановлено, що права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права, інтереси та (або) обов`язки у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний суд не позбавлений права закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
При таких обставинах, ураховуючи викладене, ухвалою від 25 листопада 2020 року Верховним Судом, як судом апеляційної інстанції, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою ПрАТ «Фортуна» з витребуванням справи та наданням учасникам справи строку для надання відповідного відзиву.
Задовольняючи клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про закриття апеляційного провадження у вказаній справі, Верховний Суд в ухвалі від 02 грудня 2020 року прийняв до уваги обставини, встановлені ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року (постановленою в іншому складі суддів), згідно якої ПрАТ «Фортуна» не брало участі у розгляді Київським апеляційним судом справи № 824/66/19, рішення Київського апеляційного суду від 17 липня 2019 року не стосується його прав, свобод, інтересів та обов`язків.
Вважаю, що вказані обставини не могли буті взяті до уваги Верховним Судом при винесенні ухвали від 02 грудня 2020 року, оскільки ухвала Верховного Суду від 10 листопада 2020 року, якою було повернуто апеляційну скаргу ТОВ «ІКБ-ІНВЕСТ», з огляду на приписи частини четвертої статті 82 ЦПК України, не є судовим рішенням, що встановлює обставини, які мають преюдиційне значення для іншого суду.
При цьому слід ураховувати, що, повертаючи ухвалою від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ІКБ-ІНВЕСТ», Верховний Суд справу по суті не розглядав, доводи учасників справи та особи, яка подала апеляційну скаргу, в судовом засіданні не досліджував, наявним доказам оцінки не надав.
При таких обставинах прийняття до уваги обставин, встановлених ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року, унеможливило належне дослідження і встановлення обставин щодо того, чи вирішив суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги - ПрАТ «Фортуна».
Вважаю, що такі обставини у повній мірі могли бути встановлені Верховним Судом, як судом апеляційної інстанції, виключно у судовому засіданні зі з`ясуванням думок учасників справи та дослідженням доказів, що мають значення для належного вирішення питання щодо можливості закриття провадження у справі.
Крім того, слід приймати до уваги, що процесуальний порядок вирішення будь-яких клопотань учасників справи з приводу руху справи (закриття провадження, залишення заяви без розгляду та інше) завжди повинен передбачати право осіб, які беруть участь у справі, на висловлення думки з приводу такого клопотання іншої особи.
Вказане відповідає принципам змагальності, диспозитивності та рівності сторін і узгоджується з приписами частини першої статті 222, частини другої статті 258, статті 368, частини другої статті 381 ЦПК України, а також з правою позицією Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, зазначеною вище.
Посилання Верховного Суду в ухвалі від 02 грудня 2020 року на положення частини сьомої статті 479 ЦПК України є, на мій погляд, також необґрунтованим, оскільки суперечить основним засадам судочинства, викладеним у пункті 8 частини першої статті 129 Конституції України (що передбачає забезпечення права на апеляційний перегляд справи) та приписам пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Крім того, вважаю тлумачення вказаної процесуальної норми судом занадто формальним, оскільки з її змісту убачається, що вона містить посилання на право сторін оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а не забороняє іншим особам, які зазначені у частині першій статті 352 ЦПК України, на таке оскарження.
Тому вважаю висновок Верховного Суду про закриття апеляційного провадження, викладений в ухвалі від 02 грудня 2020 року, передчасним.
Суддя Є. В. Коротенко