ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 631/239/16-ц

провадження № 22-ц/818/4213/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів колегії: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання: Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Трояновської Т.М. -

УСТАНОВИВ:

Дванадцятого лютого 2016 року Ткаченко Микола Олександрович звернувся до суду з позовом, після уточнення якого серпні 2018 року просив стягнути з ОСОБА_2 заподіяну майнову шкоду з урахуванням індексу інфляцій та трьох відсотків річних на загальну суму 141979 гривень за період з 01 серпня 2004 року до 31 липня 2018 року та 50000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований тим, що у 2004 році ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , який, на думку позивача, на той час був директором товариства з обмеженою відповідальністю «Агроритм», 23 000 грн у якості передплати за партію великої рогатої худоби. ОСОБА_2 рогату худобу позивачу не передав, отримані гроші не повернув, тому ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину. Вироком Валківського районного суду Харківської області від 24 червня 2014 року у кримінальній справі ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого частиною 3 статті 190 Кримінального кодексу України, йому призначено відповідне кримінальне покарання. Цивільний позов ОСОБА_1 у кримінальній справі був задоволений частково у розмірі 23000 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року вказаний вирок був змінений: в частині задоволеного цивільного позову справа була передана на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Ухвалою судді Валківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, повернуто позивачеві у зв`язку непідсудністю справи Валківському районному суду Харківської області.

Зазначені обставини зумовили звернення ОСОБА_1 із дійсним позовом до Нововодолазького районного суду Харківської області. Оскільки на час подачі позову матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, а також моральна шкода, заподіяна злочином, не відшкодовані, позивач окрім 50 000 грн моральної шкоди, просив стягнути з ОСОБА_2 23 000 грн матеріальної шкоди, 109 319 грн і 9660 грн індексу інфляції та три відсотки річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 141 979 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5454 гривень 12 копійок.

Суд першої інстанції виходив із того, що факт завдання позивачеві з боку відповідача майнової шкоди у розмірі 23000 гривень є обставиною, встановленою вироком суду, що набрав законної сили. У деліктних правовідносинах, що виникли між сторонами у справі, позивач зазнав матеріальних збитків, тому його порушене право на відшкодування матеріальних збитків підпадає під дію вимог статей 1166 та 1177 ЦК України. Частина друга ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тому з ОСОБА_2 належить стягнути також інфляційні втрати та три відсотки річних. Розмір моральної шкоди оцінений у 10 000 грн, виходячи з принципів виваженості, розумності, справедливості та співмірності й з огляду на ступінь вини відповідача, характер та обсяг моральних страждань.

П`ятнадцятого липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду, яким задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 обрав неправильного відповідача у справі, оскільки кошти ним сплачувались ТОВ «Агрорітм», що підтверджується прибутково-касовим ордером. Доказів наявності грошових коштів у ОСОБА_2 не надано. Суд помилково вважав, що вироком суду встановлене грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 . З ухвали Апеляційного суду Харківської області від 04.09.2014 вбачається, що 23 000 грн не є грошовою сумою у цивільному договірному правовідношенні. У ОСОБА_2 відсутнє грошове зобов`язання перед позивачем, тому кошти за ст. 625 ЦК України стягненню не підлягають. До того ж на правовідносини, що виникають із зобов`язання про відшкодування шкоди, вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України не розповсюджуються. В апелянта відсутня вина за неотримання позивачем 23 000 грн від ТОВ «Агрорітм». Заподіяння позивачу моральної шкоди не доведене,

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Вважає, що суд першої інстанції правильно і повно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 23 000 грн встановлене вироком суду, що набрав законної сили. Неповернуті відповідачем грошові кошти є невиконаним грошовим зобов`язанням, тому сума підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Моральна шкода позивача полягає в тому, що він зазнав душевних страждань і моральних переживань, докладав час і зусилля для відновлення попереднього стану, змінився його звичний уклад життя у зв`язку із тим, що з 2004 року він не може повернути належне йому майно.

Двадцять п`ятого листопада 2020 року ОСОБА_2 передав Харківському апеляційному суду телефонограму, зареєстровану за номером 169, у якій просив перенести розгляд справи № 631/239/16-ц у зв`язку з його самоізоляцією.

Викладене у телефонограмі клопотання відповідача задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID - 19" від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 25.03.2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 24.04.2020 на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 22.04.2020 № 291 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 11.05.2020 усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та продовжено карантин до 22.05.2020 на усій території України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 04.05.2020 № 343 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

На виконання Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" та відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів" Державна судова адміністрація України наказом від 08.04.2020 № 169 затвердила Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Разом із телефонограмою ОСОБА_2 не направив суду доказів неможливості своєї участі в судовому засіданні (відповідних медичних довідок), не зазначив обставини, які б свідчили про його неможливість прийняти участь у судовому засіданні з використанням власних технічних засобів поза приміщенням Харківського апеляційного суду, тому колегія суддів уважає, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, вироком Валківського районного суду Харківської області від 24.06.2014 у кримінальній справі № 615/1090/13-к ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство, вчинене у великих розмірах). Судом при винесенні вироку встановлено, що шахрайські дії ОСОБА_2 полягали в тому, що у червні 2004 року він отримав від ОСОБА_1 23 000 грн, на підтвердження отримання яких видав квитанцію до приходного ордеру ТОВ «Агрорітм», яку касир відмовилася підписати та проставити на ній штамп «сплачено», оскільки грошові кошти в касу не надійшли. За сплачені кошти ОСОБА_1 мав бути передана велика рогата скотина. Але ні великої рогатої скотини, ні грошей від ОСОБА_2 ОСОБА_1 не отримав. Окрім призначення ОСОБА_2 покарання, вироком суду також був задоволений цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . З останнього на користь ОСОБА_1 було стягнуто 23 000 грн матеріальної шкоди (т.1 а.с. 7-9).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року вирок у кримінальній справі № 615/1090/13-к був змінений шляхом звільнення засудженого ОСОБА_2 від покарання у зв`язку із тим, що сплинув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності. В частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 вирок скасований із направленням кримінальної справи в цій частині на новий судовий розгляд у той самий суд в порядку цивільного судочинства (т.1 а.с. 5-6).

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 25.12.2015 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, у справі № 615/2094/15-ц повернута позивачеві із роз`ясненнями необхідності звернення із ним до Нововодолазького районного суду Харківської області (т.1 а.с. 4).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Диспозиція наведеної норми у взаємозв`язку зі статтею 81 ЦПК України покладає на позивача обов`язок довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України має доводити відповідач.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Згідно з частиною першою статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зміненим апеляційним судом вироком суду від 24.06.2014 у справі № 615/1090/13-к встановлений факт незаконного привласнення ОСОБА_2 23 000 грн, що належали ОСОБА_1 . Тобто вироком суду встановлене заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 23 000 грн винними діями ОСОБА_2 . Зазначений вирок спростовує доводи апеляційної скарги стосовно відсутності вини ОСОБА_2 у заподіянні матеріальної шкоди ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із ОСОБА_2 на користь позивача 23 000 грн матеріальної шкоди.

Разом з тим, при ухваленні оскаржуваного рішення суду від 17.06.2020 суд помилково вважав, що з ухваленням вироку у справі № 615/1090/13-к у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Оскільки вироком суду від 24.06.2014, зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області, у справі № 615/1090/13-к матеріальна шкода з ОСОБА_2 не стягнута, грошове зобов`язання у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 не виникло. Таке зобов`язання виникає з судового рішення у дійсній цивільній справі.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц від 16.05.2018.

Оскільки грошове зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином, виникає з ухвалення рішення у дійсній цивільній справі, підстави для стягнення відповідальності у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України за попередній період відсутній.

Тобто у стягненні з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних належить відмовити.

При цьому колегія суддів відзначає, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат як шкоди, що полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, які за своєю правовою природою відрізняються від інфляційних втрат в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України як відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції застосовуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у справі № 686/21962/15-ц, не врахував, що у справі № 686/21962/15-ц матеріальна шкода була стягнута вироком суду.

Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди підлягає зміні. Стягнутий розмір матеріальної шкоди належить зменшити до 23 000 грн.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 винними діями відповідача по незаконному заволодінню грошовими коштами ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки вина ОСОБА_2 у заподіянні ОСОБА_1 матеріальної шкоди встановлена вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, колегія суддів уважає доведеним заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу вчиненням проти нього протиправного діяння.

Разом з тим, виходячи з вимог розумності і справедливості, характеру і тривалості страждань, колегія суддів уважає обґрунтованим розміром на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. Рішення суду в цій частині також належить змінити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 визнана судом частково обґрунтованою і суми, стягнуті з нього за рішенням суду, зменшені, зменшенню підлягає і стягнута з відповідача в дохід бюджету сума судового збору.

Позов ОСОБА_1 визнаний судом обґрунтованим на 11,98 %, при подачі позовної заяви з урахуванням її уточнення ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір у розмірі 1 919 грн 79 коп., від сплати судового збору він звільнений на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_2 в дохід держави належить стягнути не 5454 грн 12 коп. судового збору, а 229 грн 99 коп.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 визнана судом обґрунтованою на 84, 87 %.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, належить компенсувати 6 943 грн 36 коп. судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376,381,382,384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року змінити.

Зменшити розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , до 23 000 (двадцяти трьох) тисяч гривень.

Зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , до 3 000 (трьох) тисяч гривень.

Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України, до 229 (двохсот двадцяти двох) гривень 99 (дев`яноста дев`яти) копійок.

Компенсувати ОСОБА_2 6 943 (шість тисяч дев`ятсот сорок три) гривні 36 (тридцять шість) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 1 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук