ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 752/8255/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ),

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз-Альянс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», подану його представником Яценком Євгеном Олександровичем,

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену 4 вересня 2020 року у приміщенні суду під головуванням судді Батрин О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 ), третя особа ТОВ «Нафтогаз-Альянс» про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року провадження у цивільній справі закрито з підстав того, що розгляд такої категорії справ належить до юрисдикції господарського суду.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник позивача Яценко Є.О. подав апеляційну скаргу, та вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У разі прийняття висновку про закриття провадження у справі, просить апеляційний суд направити справу до Господарського суду міста Києва.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та не звернув увагу на те, що норми процесуальних законів господарського та цивільного судочинства не містять обмежень щодо участі у справах позовного провадження у якості сторін як юридичних, так і фізичних осіб.

Застосування Печерським районним судом м. Києва правової позиції, викладеної у постановах ВП ВС від 19.03.2019 у справі № 904/2529/18 та від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18 є помилковим, оскільки вказане питання щодо юрисдикції спору суд мав вирішити під час відкриття провадження, а також суд під час вирішення тотожних спорів має враховувати саме останню правову позицію Великої Палати. Відтак, відкривши провадження у вказаній справі, суд перевірив суб`єктний склад осіб, підстави позову, не встановив підстави для повернення позовної заяви, залишення її без руху і на той момент дійшов обґрунтованого висновку про відкриття провадження.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Яценко Є.О. підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справи направити для продовження розгляду до суд першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належно (ас.118, 121), проте про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання представника ТОВ «Нафтогаз-Альянс» про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що позов пред`явлено до поручителя за договором поруки, який забезпечує виконання основного зобов`язання, а сторонами основного зобов`язання є юридичні особи, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як зазначає у свої висновках Велика Палата Верховного суду, законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (справа № 910/1733/18).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ), третя особа: ТОВ «Нафтогаз-Альянс» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18.06.2013, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами, пені за кредитом, пені за процентами, 3% річних за тілом кредит» відповідно до ст. 625 ЦКУ, 3% річних за процентами відповідно до ст. 625 ЦКУ, а також штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Нафтогаз-Альянс» як позичальник не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, допустив прострочення, у зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення заборгованості з ТОВ «Нафтогаз-Альянс».

Судом також встановлено, що зазначене право було реалізоване позивачем та подано позов до ТОВ «Нафтогаз-Альянс» про стягнення кредитної заборгованості до господарського суду, яка розглядається в межах справи № 910/22873/17 та у якій на даний час ухвалено рішення про стягнення кредитної заборгованості, яке набуло чинності відповідно до постанови Північного апеляційного господарського суду від 5 лютого 2020 року (т. 2 а.с. 14-26).

Згідно з п. 2.1 договору поруки поручитель відповідно до умов цього договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 20-1845/2-1 від 18 червня 2013 року, укладеного між ПАТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Нафтогаз-Альянс» зобов`язується виконати зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на виникнення солідарного зобов`язання у відповідача, ТОВ «Нафтогаз-Альянс» і звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя - ОСОБА_1 ), що є предметом спору у вказаній цивільній справі.

Крім того, на час звернення з позовною заявою позивачем самостійно було визначено суб`єктний склад.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог процесуального закону при постановленні ухвали вже після відкриття провадження, а не на стадії прийняття позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, оскільки суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що спір між сторонами підлягає розгляду в порядку господарського судочинства з огляду на суб`єктний склад укладених договорів та приписи чинного господарського процесуального законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом помилково застосовано практику Верховного Суду, відхиляються колегією суду як безпідставні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18) вказано, що «законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок, що «до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18 (провадження № 12-170гс18), від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18). Велика Палата Верховного Суду додатково звертає увагу на те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці».

За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про те, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та закрив провадження в справі.

Клопотання представника банку про передачу справи на розгляд до Господарського суд м. Києва не підлягає задоволенню, оскільки воно є передчасним та таким, що заявлено до суду апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 255 ЦПК України, оскільки таке клопотання має вирішувати суд, який постановив ухвалу про закриття провадження у справі за поданою учасниками справи заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Таким чином, проаналізувавши вимоги процесуального закону, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що постановлена судом ухвала є законною та обґрунтованою, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 4 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: