Номер провадження: 22-ц/813/6011/20
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 947/22756/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6011/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Куриленко О.М. о 12 годині 04 хвилині 04 лютого 2020 року, повний текст рішення складено 05 лютого 2020 року,

встановив:

У вересні 2019 року адвокат Адабаш С.А., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 двоюрідним братом; 2) визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її сперті відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк після смерті спадкодавця, він як двоюрідний брат померлої, звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину слід надати документи на підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем, які наразі не збереглися. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з вищевказаним позовом (Т. 1, а. с. 1 5).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його представник вимоги позову підтримали, за викладених у позові підстав.

Адвокат ОСОБА_5 , діюча від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_6 особисто заперечували проти позову. Просили у задоволенні позову відмовити (Т. 1, а. с. 82).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року вищевказаний позов задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 двоюрідним братом.

В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Між тим, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог місцевий суд вказав на їх передчасність, оскільки обставиною, яка перешкоджала державному нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 була відсутність у позивача документів, які є доказом, родинних відносин з ОСОБА_4 . Наразі вказана перешкода усунена судом шляхом встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 84 - 91).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленим, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на низку обставин, які на її думку є підтвердженням порушень норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду даної справи. Зазначає про неправильну оцінку доказів місцевим судом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Адабаш С.А., діюча від імені ОСОБА_1 , заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просить залишити без змін.

У поясненнях, які фактично є відповіддю на відзив на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заперечує проти відзиву на апеляційну скаргу. Зазначає про необхідність скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених вимог позову. Крім того, вказує на необхідність скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року про залишення без розгляду відзиву на позов та про відмову у зупиненні провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та письмових пояснень, які фактично є відповіддю на відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення позову, а зокрема про необхідність задоволення вимоги позову про встановлення факту родинних відносин. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1223, 1258, 1261 1265, 1270 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 12, 81, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції складено актовий запис за № 2072 та видано Свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 (Т. 2, а. с. 13).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору міни нерухомого майна № 96/0931, укладеного 23 липня 1996 року на Одеській універсальній біржі «GIP», який рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2007 року, справа № 2-2932/2007, було визнано дійсним (Т. 1, а. с. 26 - 27, 33 - 34).

З копії спадкової справи № 307/2018 вбачається, що протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , до державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори звернулись: 24 лютого 2018 року гр. ОСОБА_3 (Т. 2, а. с. 3 - 6); 05 липня 2018 року ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 10 - 12) та 18 липня 2018 року ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 9).

Також 21 серпня 2018 року гр. ОСОБА_7 звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 16).

Позивач, ОСОБА_1 , звертаючись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини вказував на те, що він являється двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Проте, державний нотаріус Сальнікова З.В., аналізуючи документи, які були подані позивачем для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з`ясувала, що у нього відсутні документи, які підтверджують родинні відносини з ОСОБА_4 , про що було повідомлено позивача інформаційним листом від 27.07.2018 року за вих. № 6144/02-14 (Т. 2, а. с. 39).

Факт того, що ОСОБА_1 є двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 підтверджується наступними документами.

05 вересня 1941 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № 969 (Т. 1, а. с. 12).

Від даного шлюбу народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 11).

24 жовтня 2010 року мати позивача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла про що Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 3829 (Т. 1, а. с. 14).

Позивач у вищевказаному позові вказує на те, що його мати ОСОБА_12 є рідною сестрою матері померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , 1908 року народження.

Так згідно матеріалів справи, а саме Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 вбачається, що в 1902 році було зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (Т. 1, а. с. 18).

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька ОСОБА_13 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (Т. 1, а. с. 19).

В подальшому, ОСОБА_13 вийшла заміж за ОСОБА_16 та в період шлюбу народила дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_18 » (Т. 1, а. с. 29 - 31).

На запити адвоката Адабаш С.А. Державний архів Миколаївської області, Державний архів Кіровоградської області, Державний архів Херсонської області та Державний архів Одеської області повідомили, що архівні записи про народження ОСОБА_9 за 1918 рік та шлюб між ОСОБА_13 з ОСОБА_16 не збереглися (Т. 1, а. с. 49 - 67).

Разом з тим, судом встановлено, що 09 грудня 1967 року ОСОБА_13 вийшла в друге заміж за ОСОБА_19 , що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_5 (Т. 1, а. с. 20).

Факт того, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною сестрою ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 підтверджується також спів паданням їх прізвища, імені по-батькові, а також сімейними фотокартками та архівними відеозаписами. А факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доводився померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 двоюрідним братом, окрім вказаних вище документів, також підтвердили в судовому засіданні суду першої інстанції свідки: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Між учасниками справи виникли правовідносини щодо встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

У відповідності зі статтею 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до статті 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

У справі, що переглядається позивач, як спадкоємець померлої ОСОБА_4 , намагається встановити юридичний факт родинних відносин спадкодавця із спадкоємцем з метою отримання свідоцтва про право на спадщину.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256 - 259 ЦПК України.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Однак, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.

Із системного аналізу положень статті 293 ЦПК України, глави 6 розділу ІV ЦПК України слідує, що у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам позову, доказам, які надано до суду в обґрунтування вимог позову, підставно вказавши про доведеність факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є двоюрідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Поряд із цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки цих доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Такі доводи є безпідставними, оскільки зводяться до невірного тлумачення норм матеріального права, невірної оцінки доказів відповідачкою, яким надано вірну оцінку судом першої інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не мають наслідком її задоволення, а тому не заслуговують на увагу апеляційного суду.

За правилами частин 1, 2 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів письмових пояснень, які фактично є відповіддю на відзив на апеляційну скаргу, про необхідність скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2019 року про залишення без розгляду відзиву на позов та про відмову у зупиненні провадження, оскільки така вимога є доповненням апеляційної скарги, яке надано суду за відсутності дотримання зокрема вищевказаних правил статті 364 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе