РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань Губіна Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Січки Василя Васильовича до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу об`єктом спільної сумісно власності та поділ майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу об`єктом спільної сумісно власності та поділ майна, в якому просить:

встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 1995 року по 26 листопада 2007 року;

визнати житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064;

визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. та 28 0000 витрат на професійну правову допомогу.

20.11.2020 року позивач ОСОБА_1 подав заяву про відмову від стягнення на його корись судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне, з вересня 1995 року по 26 листопада 2007 року позивач проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 . Відповідач ОСОБА_3 у жовтня 1995 року разом із своїм неповнолітнім сином від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 переїхала до позивача у квартиру. З цього часу вони почали перебувати у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, побут, мали спільний бюджет, займались вихованням дитини.

З часом у сім`ї виникла гостра потреба у покращенні житлових умов, враховуючи той факт, що вони у трьох проживали в однокімнатній квартирі. Тому за час спільного проживання за рахунок продажу квартири у якій вони проживали та спільних коштів здобутих спільною працею, 17.11.1999 року ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 31 січня 2000 року на підставі договору-купівлі продажу ними було придбано земельну ділянку на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064 . Покупцем у вказаних правочинах, а відтак і власником майна є ОСОБА_3 .

Починаючи з 01 січня 2000 року по теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у вказаному будинку, приймали спільну участь у його обслуговуванні, сплаті комунальних послуг та земельного податку.

27.11.2007 року між сторонами у справі, відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб.

Відповідач ОСОБА_3 не скористався правом на подання відзивну на позовну заяву. Однак скористалась правом передбаченим ст. 206 ЦПК України та подала заяву про визнання позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному об`ємі. Крім того підтримав свою заяву про відмову від стягнення судових витрат з відповідача та просив такі не стягувати. Крім того додатково пояснив, що під час спільного проживання сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, ними було набуте спільне майно, яке було набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд ухвалити рішення, яким задовольнити даний позов.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнала в повному об`ємі з врахуванням відмови позивача від стягнення з неї судових витрат. Крім того пояснила, що під час спільного проживання сім`єю з ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу, ними було набуте спільне майно, будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 . Вказане майно було набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, оскільки і вона і позивач протягом усього їх спільного життя працювали, мали спільний бюджет і заощадження за рахунок яких було придбане спільне майно.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 1995 року по 26 листопада 2007 року.

27.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 80, що стверджується копією свідоцтва про шлюб долученого до матеріалів справи.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 17.11.1999 року відповідач ОСОБА_3 придбала житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією долученого до матеріалів справи договору купівлі продажу.

Крім того, відповідно до договору купівлі продажу від 31.01.2000 року відповідач ОСОБА_3 придбала земельну ділянку площею 0,052 га, кадастровий номер :62:002:0064 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією долученого до матеріалів справи договору купівлі продажу та Державним актом на право власності на земельну ділянку.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, та в повному об`ємі визнається сторонами, вищевказане майно було набуто ними під час перебування у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного Кодексу України він набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним Кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Норми ст. 74 Сімейного Кодексу України про право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу набрали чинності з 01.01.2004 року, а застосування норм п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України про встановлення такого юридичного факту як проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу передбачено тільки з набранням чинності новим Цивільно-Процесуальним Кодексом України, тобто з 01.09.2005 року.

Отже, положення ст. 74 СК України щодо права на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, а також застосування норм щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу застосовуються лише до відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі п.5 ст. 273 ЦПК України може мати місце, якщо такі відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті ( пропажі без вісті на фронті) одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі доведеності факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 01.01.2004 року, такий факт має бути встановлений саме з 01 січня 2004 року, з моменту введення інституту фактичних шлюбних відносин у національне законодавство Сімейний Кодекс України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду від 24.01.2020 року у справі № 545/912/16-ц.

Разом з цим, за змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудні 1995 року №29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу ( стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 КпШС України, які були чинними до 01 січня 2004 року), а й майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, стаття 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Таким чином, майно набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними .

У зв`язку з цим під час поділу такого майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Така правова позиція висловлена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 25 грудня 2013 року №6-135цс13.

Крім того, з Правового висновку Верховного Суду України у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю №6-2253цс15 від 08.06.2016 року вбачається, що згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 128, частини третьої статті 240 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, який був чинним до 01 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Враховуючи обставини справи, пояснення сторін, суд вважає, доведеним факт проживання сторін однією сім`єю з 01.01.2004 року по 26 листопада 2007 року.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з врахуванням норм законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, вважає, що позивачем цілком доведено, як факт спільного проживання, так і факт придбання майна під час ведення спільного господарства та побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з метою покращення житлових та побутових умов для спільного проживання сім`ї, а також придбання майна за спільно зароблені кошти під час здійснення сторонами у справі трудової діяльності.

При цьому суд враховує, що будь-яких угод, щодо спільно набутого майна між сторонами не укладалось.

Крім того, суд, приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права чи свободи сторін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Сімейним кодексом України, Цивільним кодексом України, Цивільним кодексом УРСР 1963 року, КпШС України 1969 року, Законом України «Про власність», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 206, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна, набутого під час спільного проживання без реєстрації шлюбу об`єктом спільної сумісно власності та поділ майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки на якій розташований будинок, площею 0,0491 га, кадастровий номер :62:002:0064.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко