Справа № 758/727/16-ц
Провадження № 2/758/3140/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засіданні Мариненко Я.С., Гальчинській А.О.,

Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Галкіної Я.Г.,

представника відповідача - адвоката Піскуна С.О.,

представника органу опіки та піклування - Бойко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2016 року позивач ОСОБА_1 , будучи неповнолітнім, звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього.

Свої вимоги мотивує тим, що з 21.06.2000 року батько позивача, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився позивач ОСОБА_1 . Вказує, що з 27.01.2001 року шлюбні стосунки між його батьками були припинені, вони разом не проживали, не вели спільного господарства, а позивач лишився проживати з батьком. Зазначає, що в 2010 році помер його батько. Вказує, що з моменту його народження та по теперішній час його вихованням займається бабуся, ОСОБА_5 .. Крім того, матір залишила його на батька та бабусю немовлям, протягом семи років він навіть не знав, що відповідачка є його біологічною матір`ю. Однак, у віці семи років позивач познайомився з тіткою ОСОБА_2 і вже через рік довідався, що це його біологічна матір. Наполягає на тому, що вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно позивача батьківські обов`язки, покладені на відповідачку законом.

Ухвалою від 29.01.2016 року відкрито провадження у даній справі (суддя Богінкевич С.М.).

В червні 2016 року відповідачка подала заперечення, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що її свекруха є ініціатором численних звернень до Служби у справах дітей про позбавлення її батьківських прав, постійно під`южувала її сина проти неї, користуючись тим, що після ускладнених пологів вона тривалий час перебувала на лікуванні та отримала інвалідність. Зазначає, що відпускаючи на деякий час проживати сина до бабусі, виходила з інтересів дитини, що саме в тому подвір`ї перебуває більшість його друзів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та відповідача ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Постановою Верховного суду України від 16 травня 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 27.06.2018 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження.

В січні 2019 року відповідачем був поданий відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що хід цієї справи задала її свекруха ОСОБА_5 , яка з моменту народження сина мріяла розлучити сина з матір`ю, оскільки у відповідачки склалися неприязні стосунки з свекрухою, яка постійно створювала їй нестерпні умови проживання. Зазначає, що після смерті батька позивача, саме вона утримувала та піклувалась про свого сина, матеріально його утримувала, водила його в цирк, на різні вистави, до лікарів, цікавилась життям сина, давала йому слушні поради. Вказує, що навіть після того, як сину виповнилося 18 років вона і досі підтримує його матеріально і намагається бути найкращою мамою для свого сина.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Позивач пояснив, що матір не проживала з ним з часу народження, його вихованням завжди займалась бабуся ОСОБА_5 , матір проживала окремо. Він приходив до матері але вона не просила залишатись з нею, з нею він ніколи не відпочивав. За період перебування справи в суді бачив матір лише один раз.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що викладені у позовній заяві факти не відповідають дійсності. Пояснив, що після смерті батька позивач проживав разом з матір`ю, а з серпня 2015 року позивач періодично приходив до відповідачки, залишався в неї ночувати, але зараз проживає з бабусею.

Представник органцу опіки та піклування в судовому засіданні просила задовільнити, посилаючись на те, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо позивача, який є її сином, протягом тривалого часу не приймає участі у його вихованні та фізичному і духовному розвитку.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 21.06.2000 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 812, складений Центральним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 народився син - позивач у справі ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , актовий запис № 982, складений Віддлом РАГС Подільського РУЮ у м.Києві.

13.09.2001 року шлюб між батьками позивача розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розрівання шлюбу серії НОМЕР_3 , актовий запис № 347, складений Відділом РАГС Подільського РУЮ у м.Києві.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 14.06.2007 року біло задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та з відповідача на користь позивача на утриманн спільного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 07.02.2006 р. та до досягнення дитиною аліментів, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (справа № 2-131/07).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 їх син - позивач у справі ОСОБА_1 залишився проживати з батьком, що визнавалось обома сторонами та підтверджується вищевказаним рішенням.

Згідно матеріалів справи, з 01.04.2005 року місце постійного проживання позивача було зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації місця проживання його бабусі - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою форми 3 ЖБК «Автомат-4» Подільського району м.Києва від 26.08.2015 року №91/08.

Батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації смертей у м.Києві (актовий запис № 22900).

Судом встановлено, що після смерті батька, позивач залишився проживати разом з бабусею ОСОБА_5 та з цього часу позивач також проживав окремо від матері, що також визнано обома сторонами у справі.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , що є бабусею позивача, та ОСОБА_7 , що є хрещеною матір`ю позивача, суду показали, що займалась вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_1 займалась ОСОБА_5 , а відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо позивача, протягом тривалого часу не приймала участі у його вихованні та розвитку.

Як вбачається з довідки ДНЗ №72 від 21.03.2005 року №73, відповідачка жодного разу не приводила та не забирала позивача під час перебування його у дитсадку; у характеристики з ЗНЗ №243 (без дати) зазначено, що бабуся систематично піклується про свого онука, приділяє значну увагу його вихованню, натомість мати участі у вихованні не приймає.

15.09.2015 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей Подільської РДА у м.Києві, якою підтвердив, що не заперечує проти позбавлення його матері ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки вона не приймає участі в його вихованні, не відвідує батьківські збори, не проживає разом з ним з 2001 р.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації від 03.12.2015 року за №106-9591, що Подільська районна в місці Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідачку відносно її сина ОСОБА_1 , оскільки було встановлено, що відповідачка із сином з 27.01.2001 року не проживає, після смерті батька у 2010 році вихованням та розвитком позивача займається його бабуся ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За приписами ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання нею повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя.

Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу своїх вимог, щодо позбавлення відповідача батьківських прав, посилався на ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню його виконанню як свого сина.

Натомість, з відзиву відповідача вбачається, що вона від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та виконувала їх в міру своїх можливостей, в т.ч. відвідувала вистави з сином, спілкувалась з ним, коли він приходив до неї додому та в соціальних мережах, відвідувала його в музичній школі.

Дані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи перепискою сторін в соціальних мережах, квітками до культурних установ, фотографіями, що свідчить про те, що матір любить свого сина, цікавиться його життям, намагається спілкуватися з ним, вирішувати його побутові та матеріальні проблеми тощо.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "М.С. проти України" Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У пунктах 47-49 справи "Савіни проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей.

Проаналізувавши висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача, суд вважає, що цей висновок не може бути прийнятий до уваги, оскільки зроблений на підставі лише пояснень позивача, висновок про самоусунення відповідача від участі у вихованні дитини зроблений без належного з`ясування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав, є недостатньо обґрунтованим та не містить достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

А відтак, суд не приймає до уваги вищевказаний висновок органу опіки та піклування щодо сторін у справі.

За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що не мала місце відсутність спілкування матері з сином і неприйняття нею участі у її вихованні. Крім того, суд бере до уваги, що відповідачка в особі свого представника весь час перебування справи в провадженні різхних судових інстанціях (з січня 2016 р.) заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, зазначаючи, що займається викхованням та бажає спілкуватися зі своєю дитиною. А тому така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином.

Зважаючи на викладене, оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею батьківських обов`язків під час судового розгляду справи не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення її батьківських прав.

За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з матір`ю, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд бере до уваги таке.

Батьківське право - це право на виховання та представництво інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей, то позбавити громадянина батьківських прав дозволяється щодо дитини, яка не досягла повноліття, тобто 18 років.

При винесенні рішення суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є з одного боку захистом прав дитини, а з другого - крайнім заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

Відповідно до ст.6 ч.1 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду справи є повнолітнім, досягнувши його ще 07.11.2018 р.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно виходити з того, що дитина, відносно якої виникло спірне питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, на даний час є вже повнолітньою.

Повноліття - це вік, по досягненню якого людина набуває повної відповідальності за свої дії та вчинки згідно з Конституцією та законодавством. При цьому людина набуває також додаткових прав та зобов`язань. За законами України у 18 років, дитина вважається повнолітньою.

Як вбачається з матеріалів справи, про судові витрати сторони не заявляли, при подачі позову позивачем, який на той час був неповнолітнім, судовий збір не сплачувався, а відтак питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, ст.ст ст.ст.3, 150, 155, 157, 164 СК України, ст.ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-260, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ), третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві про позбавлення батьківських прав- відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова