ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9579/20
провадження № 2/753/6295/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивач вказує, що 21.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. вчинений виконавчий напис, (зареєстровано в реєстрі за №1234) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментами в розмірі 130168 грн.

На виконання напису нотаріуса 03.06.2020 старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О. відкрито виконавче провадження.

Позивачем вказано, що сума, яка вказана у виконавчому написі не є безспірною, порушено порядок вчинення виконавчого напису.

Відтак, на час вчинення виконавчого напису позивач був позбавлений надати заперечення проти такої вимоги, а тому виконавчий напис вчинений з порушенням встановленої законодавством України процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача, а відтак є таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 30.06.2020 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 28.09.2020 справу призначено до розгляду по суті.

07.08.2020 Відповідачем надано відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Виконавчий напис вчинено на підставі документів наданих відповідачем та сума, що вказана у ньому є безспірною. Відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

11.08.2020 позивачем надано відповідь на відзив у якому позивач не погоджується з доводами відповідача, оскільки сума, що стягнута за виконавчим написом є спірною, докази її нарахування відсутні, а відтак заявлений позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву, з викладених підстав.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення заяви заперечували, пославшись на обставини, викладені у заявах по суті справи.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

06.04.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000 грн. щомісячно до 05.04.2019; з 06.04.2019 аліменти в розмірі 50% від мінімальної заробітної плати, визначеної в Законі про Державний бюджет на відповідний рік, щомісячно до досягнення сином повноліття; Борг по аліментам станом на 06.04.2018 складає 24000 грн., що має бути сплачений не пізніше 06.04.2019.

21.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М. вчинений виконавчий напис, (зареєстровано в реєстрі за №1234) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментами в розмірі 130168 грн.

На виконання напису нотаріуса 03.06.2020 старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойправ А.О. відкрито виконавче провадження.

До заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем додана виписка по її карті, заяви, що містять вимогу про стягнення заборгованості по аліментам, направлені боржнику, договір про сплату аліментів.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч.1 ст.39 цього закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 закону «Про нотаріат» та гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

У ст.88 Закону «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус учиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Порядок учинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пп.1, 3 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з пп.2.1 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст.50 закону «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп.2.3 п.2 гл.16 розд.ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів стст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.

Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц та від 14.08.2019 №569/8884/17.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст.88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Позивач вказує, заборгованість у виконавчому написі є необґрунтованою та безпідставною.

Перевіряючи доводи позивача, викладені у позові, суд вважає їх важливими та такими, що заслуговують уваги з огляду на наступне.

На запитання суду, відповідач в судовому засіданні пояснила, що позивач заборгованості по сплаті аліментів не має. Разом з тим, позивачем не погашено вказаний у договорі борг в розмірі 24000 грн., на який нотаріус самостійно здійснив нарахування пені. В судовому порядку спір щодо стягнення пені у визначеному розмірі не вирішувався.

Згідно із ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Зважаючи на викладене, оскільки суду не надано доказів, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, доказів наявності заборгованості вцілому та періоду її стягнення в безспірному розмірі матеріали справи та виконавчий напис не містить, відтак суд приходить до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При задоволенні позовних вимог на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відповідача 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,141,263,265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 21.05.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., (зареєстровано в реєстрі за №1234) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментами в розмірі 130168 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 01.12.2020

Суддя Л.В. Комаревцева