22-ц/804/3663/20
263/747/18

Головуючий у 1-й інстанції Соловйов О.Л.
Суддя-доповідач: Ткаченко Т.Б.
У Х В А Л А
25 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд в складі судді Ткаченко Т.Б., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, третя особа: ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа: ОСОБА_2 ,
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики з виконання юридичних послуг від 28.11.2007, відмовлено.

Позовні вимоги Товариства з обмеженню відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28.11.2007 задовольнено.

Визнано недійсним договір позики з виконання юридичних послуг укладений 28.11.2007, між замовником Дочірнім підприємством «Інгаз», в особі Сушко Т.І. та виконавцем ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2020 року заяву представника ТОВ «Інгаз» - адвоката Касьянова М.М. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28.11.2007, третя особа за обома позовами ОСОБА_2 , задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інгаз», пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2102 грн, оплатою проведеної експертизи в розмірі 15444 грн, на загальну суму 17546 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погоджуючись з рішенням суду від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 17 листопада 2020 року подав апеляційну скаргу, яка разом із матеріалами справи надійшла до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення суду від 07 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення у справі про задоволення його позовних вимог, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Між тим, апеляційне провадження у даній справі не може бути відкрито та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам частини 1 статті 10 Конституції України, частині 1 статті 9 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини 1 статті 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 13 Конвенції про права осіб з інвалідністю, що ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009 року (далі - Конвенція) держави-учасниці забезпечують особам з інвалідністю нарівні з іншими ефективний доступ до правосуддя, зокрема передбачаючи процесуальні та відповідні вікові корективи, які полегшують виконання ними своєї ефективної ролі прямих і опосередкованих учасників, у тому числі свідків, на всіх стадіях юридичного процесу, зокрема на стадії розслідування та інших стадіях попереднього провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12 Конвенції Держави-учасниці забезпечують, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності особам з інвалідністю передбачали належні та ефективні гарантії недопущення зловживань відповідно до міжнародного права з прав людини. Такі гарантії повинні забезпечувати, щоб заходи, пов`язані з реалізацією правоздатності, орієнтувалися на повагу до прав, волі та переваг особи, були вільні від конфлікту інтересів і недоречного впливу, були співрозмірними обставинам цієї особи й пристосовані до них, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією. Ці гарантії повинні бути пропорційними мірі, якою такі заходи зачіпають права та інтереси цієї особи.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», кожний громадянин України зобов`язаний володіти державною мовою.

Згідно положень статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Крім цього, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року, а саме у п. 9 визначено, що згідно зі статтею 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова, всебічний розвиток і функціонування якої в усіх сферах суспільного життя на всій території України забезпечується державою. Виходячи з цього конституційного положення судочинство в Україні має провадитися українською мовою. На виконання частини 4 статті 10 Конституції суд за клопотанням осіб, які беруть участь у розгляді справи, зобов`язаний застосовувати при провадженні судочинства й іншу мову в порядку, визначеному законом (наприклад, Кримінально-процесуальним, Цивільним процесуальним кодексами).

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 року у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 року № 802-IV.

Разом з тим суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 9 ЦПК України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Законом України «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин» передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення частини 1 статті 9 ЦПК України та частини 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд доходить висновку, що апеляційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

При цьому суд бере до уваги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 646/5556/17-ц, від 26.10.2018 у справі № 263/9917/15-ц, ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 922/234/18, від 11.02.2019 у справі №904/712/18, від 25.02.2019 у справі № 905/1222/18, від 10.11.2020 у справі № 2-5151/09, від 16.11.2020 у справі № 636/1018/20, у яких відповідні судді доходили висновків про залишення без руху скарг, поданих не державною мовою, з наданням строку для подання скарги, викладеної державною мовою, або її перекладу.

Подана ОСОБА_1 апеляційна скарга викладена не державною мовою. При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявляє жодних клопотань щодо забезпечення його права на участь у судовому процесі не на державній мові, не зазначає про використання ним послуг перекладача, а тому суд вважає доцільним залишити подану апеляційну скаргу без руху та надати заявнику строк для подання апеляційної скарги українською мовою або відповідного клопотання щодо забезпечення його права на участь у судовому процесі не на державній мові.

Крім того, ОСОБА_1 до апеляційної скарги додано не завірену належним чином копію посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20.12.2005 року Управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя Донецької області (т.2 а.с.71).

Встановлення групи інвалідності у особи підтверджується довідкою МСЕК.

Разом з тим, до апеляційної скарги не додано належним чином завірену копію довідки МСЕК щодо встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності. Зазначена довідка відсутня і у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таким чином, апеляційна скарга відповідно до положень частини 2 статті 357 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням встановленого законом строку для надання апеляційному суду: 1) апеляційну скаргу, викладену українською мовою з врахуванням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України або клопотання про застосування при провадженні судочинства іншої мови в порядку, визначеному законом; 2) документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а саме: належним чином завірену копію довідки МСЕК щодо встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності.

Керуючись статтями 185, 356, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Інгаз» про стягнення суми боргу за договором позики, третя особа: ОСОБА_2 , та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інгаз» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з виконання юридичних послуг від 28 листопада 2007 року, третя особа: ОСОБА_2 , залишити без руху та надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк скаржник виконає зазначені вимоги апеляційна скарга вважатиметься поданою в день її первісного подання. Інакше, буде вирішуватись питання про визнання скарги неподаною і повернення її скаржнику.

Суддя Донецького апеляційного суду Т.Б.Ткаченко