РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Павлович Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського питання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.10.2020 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн. щомісячно на період навчання ОСОБА_3 , однак не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач просив стягнути із позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., на підтвердження яких подав докази.

Однак із змісту рішення суду встановлено, що при його ухваленні не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачу.

Крім того, представник позивача в судових дебатах зробив заяву про подання ним доказів про витрати на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В судове засідання сторони не з`явились, однак від представників сторін адвоката Жука Ю.Б. та Лященка С.О. надійшли клопотанання про розгляд даного питання у їхній відсутності.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що відповідач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу понесені ним у даній справі.

При ухваленні рішення суд не вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі ст. 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було надано суду договір про надання правничої допомоги №35-20 від 03.09.2020 р., додаткову угоду до договору, акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги №35-20 від 03.09.2020 р., квитанцію на оплату за надання правової допомоги №35 від 08.09.2020 р. на суму 3000 грн.

Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг, адвокатом Лященком О.В. було надано ОСОБА_2 правничу допомогу, а саме: підбір нормативно-правової бази та аналіз актів; ознайомлення з матеріалами справи з виготовленням копій ( вартість послуги 500 грн); підготовка відзиву на позовну заяву ( вартість послуги 1500 грн); представництво інтересів в суді ( вартість послуги 1000 грн), всього на суму 3000 грн.

Згідно з ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак позивач та його представник, на котрих покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подавали до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином судом встановлено, що відповідач поніс у даній справі 3000 грн. витрат на правничу допомогу і стороною позивача не доведено неспівмірність таких витрат.

Крім того, представником позивача ОСОБА_4 до закінчення судових дебатів зроблено заяву про подання доказів, котрі підтверджують судові витрати позивача, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Із матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесення судових витрат, представником позивача протягом п`яти днів подано докази.

Зокрема, суду надано договір про надання правничої допомоги від 17.01.2020 р., акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 17.01.2020 р., квитанцію на оплату за надання правової допомоги №24 від 22.10.2020 р. в розмірі 3612,60 грн.

Як вбачається із акту приймання-передачі наданих послуг, адвокатом Жуком Ю.Б. було надано ОСОБА_1 правничу допомогу, а саме: опрацювання законодавчої бази, вивчення відзиву (кількість годин -2, вартість послуги 1605,60 грн); оформлення адвокатського запиту (кількість годин 0,5 год. вартість 200,70 грн.) оформлення позовної заяви ( кількість годин 2, вартість послуги 1605,60 грн.).

Відповідач та його представник, на котрих відповідно до ст. 137 ЦПК України покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подавали до суду клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином судом встановлено, що позивач поніс у даній справі 3612,60 грн грн. витрат на правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач просив стягнути аліменти з відповідача у розмірі 5000 грн.. Рішенням суду ухвалено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 2500 грн. Тобто вимоги позивача задоволено частково (50%).

Оскільки вимоги задоволено частково, тому витрати на правничу допомогу покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Беручи до уваги, що задоволено 50% вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача та позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в розмірі 50% понесених судових витрат.

З огляду наведеного суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1806,30 грн., а з позивача на користь відповідача 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України,

ухвалив:

Доповнити рішення Володимир-Волинського міського суду від 20.10.2020 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання наступним абзацом:

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1806,30 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: /підпис/ А.А Каліщук