Провадження № 2/521/3903/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 листопада 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Одеське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» про визнання права власності,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Одеське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» про визнання права власності та просить суд визнати за нею право власності на частину нежитлового приміщення товарної контори площею 49,2 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 , а також стягнути на її користь судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.04.2005р. вона уклала з Одеським будівельно-монтажним експлуатаційним управлінням Одеської залізниці, правонаступником якого є ВСП «Одеське територіальне управління» філії БМЕС АТ «Укрзалізниця», договір № 49 на виконання робіт по прибиранню приміщень терміном з 01.05.2005р. по 30.06.2005р. На той час мала дівоче прізвище ОСОБА_2 , яке в подальшому змінила на ОСОБА_3 після одруження у 2015 році. З огляду на відсутність у неї будь-якого житла у м. Одесі тодішнє керівництво балансоутримувача дозволило їй проживати у приміщенні товарної контори площею 49,2 кв. м., розташованої у АДРЕСА_1 . При цьому жодних договорів щодо користування цим приміщенням з нею не укладалось, ордерів чи розпоряджень не видавалось, передача їй в володіння та користування приміщення відбулось на підставі фактично усної домовленості. При цьому жодних сумнівів в правомірності передачі приміщення під житло в неї не виникало, оскільки про цю передачу тодішнє керівництво балансоутримувача повідомило своє вище керівництво, а також погодило передачу з профспілковим органом. Державна реєстрація зазначеного нерухомого майна на момент його передачі їй у володіння та користування за ДП «Одеська залізниця», за його правонаступником АТ «Укрзалізниця», або за будь-якою іншою юридичною чи фізичною особою була відсутня. Будь-яка уповноважена особа з вимогою про вивільнення приміщення до неї або до суду жодного разу не звертались, а тому вона продовжує відкрито та безперервно володіти вищезазначеним нерухомим майном понад 15 років, здійснює періодичні поточні ремонти, замінила віконні блоки та здійснила капітальний ремонт відкосів, але приватизувати це нерухоме майно не має можливості як з`ясувалось з огляду на його нежитловий статус. В червні поточного року вона звернулась до керівництва балансоутримувача з питання визнання за нею права власності на вищезазначене приміщення в позасудовому порядку, але у відповіді від 10.07.2020 № ОТУ-8/1275 фактично визнаючи безтитульність та добросовісність заволодіння мною спірним майном, балансоутримувач рекомендував їй звернутись для вирішення порушеного питання до суду. За даних обставин вона вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.
Позивач в призначене судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в призначене судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причину неявки суду не повідомляв та з заявами і клопотаннями до суду не звертався.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27.04.2005 між ОСОБА_4 та Одеським будівельно-монтажним управлінням Одеської залізниці укладено договір на виконання робіт № 49. (а.с. 34-35)
Згідно Виписки з протоколу № 30 загального засідання адміністрації професійного комітету СМЕУ І від 06.05.2020р. надано дозвіл вселити в приміщення будівлі товарної контори ст. Одеса Товарна прибиральниці приміщень ОСОБА_4 , в цілях тимчасового покращення житлових умов з оплатою всіх комунальних послуг. (а.с. 10)
У відповідності до листа Одеської залізниці служби будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеське БМЕУ № 1, адресованого Начальнику служби будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд ОСОБА_5 , встановлено, що з 01.05.2005р. за договором в БМЕУ-1 працює ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того у відповідному листі зазначено, що у зв`язку із відсутністю у неї житла в м. Одесі, просять не заперечувати щодо виділення їй площі для проживання у будівлі товарної контори за адресою: АДРЕСА_1 на період роботи по прибиранню приміщень за договором № 49 від 27.04.2005р. (а.с. 9)
29.04.2015р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб, на підставі якого ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ». (а.с. 33)
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2019р. комплекс нежитлових будівель Одеського будівельно-монтажного експлуатаційного управління № 1 в м. Одесі по вул. Заньковецькій, 19, належить на праві державної власності ПАТ «Українська залізниця». (а.с. 25-27)
26.06.2020р. ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до Начальника ВСП «Одеське територіальне управління» філії БМЕС АТ «Укрзалізниця» щодо набуття нею права власності на нежитлове приміщення товарної контори площею 49,7 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 , на яку отримала відповідь 10.07.2020р. про необхідність звернення до суду для вирішення даного питання. (а.с. 38)
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).
Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
З наведеного суд приходить до висновку, що позивач 15 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, а тому набув право власності за набувальною давністю на частину нежитлового приміщення товарної контори площею 49,2 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.
В силу вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 8335,96 грн. судового збору.
Керуючись ст. 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 275, 280, 284, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Одеське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» АТ «Укрзалізниця» про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину нежитлового приміщення товарної контори площею 49,2 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 .
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН