Справа № 373/608/18
Номер провадження 2/373/10/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 р. м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О. І.

за участю:

секретаря судових засідань Домантович О. П.

представника позивача - прокурора Яворського С.С.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяславі цивільну справу за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2018 року заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся до суду із позовом та просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом та поновити його.

Також просить визнати недійсним розпорядження Переяслав-Хмельницької РДА від 09.03.2010 №253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради, загальною площею 2,04 га» в частині надання ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок площею 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848992 від 26.05.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0018, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_9 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848991 від 26.05.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0017, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848990 від 07.05.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0016, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_5 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848989 від 26.05.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0015, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848980 від 28.04.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0048, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_6 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848984 від 11.06.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0010, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_1 .

Визнати недійсним державний акт, серії ЯЛ №848994 від 26.05.2010 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :06:018:0020, загальною площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, виданий на ім`я ОСОБА_7 .

Витребувати на користь держави в особі ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:018:0022, площею 0,12 га.

Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області сплачений судовий збір.

Посилається на те, що Переяслав-Хмельницьким відділом Бориспільської місцевої прокуратури при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000394 від 21.08.2015 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України виявлено порушення земельного та лісового законодавства під час передачі Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією у приватну власність земельних ділянок лісового фонду в межах Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Зазначає, що розпорядженням Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.03.2010 №253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» затверджено проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельних ділянок. Зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та надано вказаним громадянам земельні ділянки площею 0,12 га кожному (угіддя: перелоги), які розташовані на землях державної власності та перебувають у запасі.

В подальшому, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Земельну ділянку, на яку отримала державний акт ОСОБА_8 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, у подальшому зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Вважає, що розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.03.2010 за №253 видане з порушенням вимог законодавства, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель державної власності лісогосподарського призначення та повинні використовуватись для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

У червні 2017 року ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» стало відомо про накладення земельних ділянок, які перебувають у приватній власності громадян, на землі лісового фонду, що перебувають у постійному користуванні цього підприємства в 30 виділі кварталу № НОМЕР_1 Стовп`язького лісництва та в 23 виділі кварталу НОМЕР_2 Стовп`язького лісництва.

ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даних земельних ділянок лісового фонду не надавало. Крім того, при набутті права власності відповідачами незаконно змінено цільове призначення спірних земельних ділянок.

Вважає, що передача у власність земельних ділянок відбулась з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.03.2010 за №253 підлягає визнанню недійсним в частині затвердження проекту землеустрою, надання у власність та зміни виду функціонального використання оспорюваних земельних ділянок. Також, підлягають визнанню недійсними видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки та підлягає витребуванню земельна ділянка з незаконного володіння (власності) ОСОБА_2 на користь держави.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року відкрито провадження по даній справі.

04 липня 2018 року від відповідача ОСОБА_6 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що прокурором пропущений строк звернення до суду з вказаним позовом, при цьому посилається на те, що відповідно до норм законодавства України строк позовної давності становить 3 роки. Вказує, що держава, в особі її органів, мала об`єктивну можливість дізнатися про нібито порушення свого права у 2014 році при затверджені матеріалів лісовпорядкування, а тому строк позовної давності, в даному випадку, слід обраховувати щонайменше з дня затвердження відповідних матеріалів лісовпорядкування.

В судовому засіданні прокурор Яворський С.С. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства в своїй письмовій заяві підтримав поданий прокурором позов та просив розглянути справу за його відсутності.

Від імені представника Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» також подано заяву про підтримання позовних вимог, яка в ході судового розгляду була підтримана. У наступні судові засідання представник цього підприємства не прибув, витребуваних судом доказів не подав, без зазначення причин.

Представник відповідача - Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації позов не визнала.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі. Зазначили про те, що вони отримали спірні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Своїми діями не вчинили жодного порушення під час процедури виділенні землі.

Відповідач ОСОБА_2 додатково зазначив про те, що спірну ділянку він отримав у спадщину після смерті своєї матері. У її діях також не було порушень під час отримання земельних ділянок. Окрім того, зазначає, що наданий суду висновок експерта сумнівний, оскільки масштабування карт, на підставі яких проводилося дослідження, містить певні неточності, що впливають на експертний висновок. Зокрема, на наявність накладення земельних ділянок.

Інші відповідачі в судові засідання не з`являлися, про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.11.2020 провадження в справі щодо позовних вимог до ОСОБА_9 закрито в зв`язку з його смертю та відсутністю правонаступників.

По суті позовних вимог судом встановлено наступне.

Відповідно до розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.03.2010 №253 «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» затверджено проект землеустрою щодо виділення безоплатно у власність земельних ділянок. Зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та надано вказаним громадянам земельні ділянки площею 0,12 га кожному (угіддя: перелоги), які розташовані на землях державної власності та перебувають у запасі.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848992 від 15.04.2010 ОСОБА_9 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0018. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №54.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848991 від 15.04.2010 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0017. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №56.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848990 від 15.04.2010 ОСОБА_5 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0016. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №82.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848989 від 15.04.2010 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0015. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №35.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848980 від 15.04.2010 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:015:0048. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №72.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848996 від 15.04.2010 ОСОБА_8 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0022. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №84.

Надалі, вказану земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 серпня 2014 року, реєстр №1218, зареєстровано за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848984 від 15.04.2010 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0010. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯЛ №848994 від 15.04.2010 ОСОБА_7 є власником земельної ділянки, площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, кадастровий номер :06:018:0020. Акт зареєстровано з Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №55.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексунабуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою ч. 2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17).

Також, відповідно до висновків про застосування норм права, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду (справа №912/2385/18) від 26.05.2020 відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор надав суду копію повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді на адресу Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство». Таке повідомлення датоване органом прокуратури від 30.03.2018, а сума судового збору була сплачена прокурором ще 21.03.2018. Тобто, суперечливим є факт дотримання прокурором підстав та порядку звернення до суду в інтересах держави, оскільки іншого в суді не встановлено, як і не встановлено, чому саме вищевказані орган державної влади та підприємство уособлюють державу в даному спорі.

Так само, прокурором не доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави; наявність причин, які перешкоджали захисту інтересів держави тощо, що не узгоджується з вимогами Закону України «Про прокуратуру».

Суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про те, що інтереси держави були порушені відповідачами. Так само і щодо визначення ним Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» як осіб, що представляють державу та неможливість самостійного захисту в суді.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо твердження позивача, що вказані земельні ділянки, на час їх відчуження, перебували в державній власності та належать до земель лісогосподарського призначення і використовувались для ведення лісового господарства ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків і містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Згідно з вимогами пункту 2.1.4 даної Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.

Проте, позивачем не надано суду оригінал планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а надані тільки витяг з матеріалів лісовпорядкування в копіях. Зокрема, проект організації та розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького ДЛГ, планшет 5 по кварталу №32, кварталу 68, таксаційний опис по кварталам 32,68).

Таким чином, у зв`язку з тим, що сторонами в справі не надано суду належним чином оформлені оригінали планшетів (згідно з вимогами пункту 2.1.4 вказаної вище Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи), а державні акти на спірні земельні ділянки державним лісогосподарським підприємством ще не отримані, то враховуючи Прикінцеві положення ЛК України, документи, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» суду не надано.

Крім того, відповідно до ст. 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування.

Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування.

У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону.

Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Надані в судовому засіданні копії планшету №5, що міститься в копії проекту організації та розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького ДЛГ, копії матеріалах безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп», плані не відповідають вимогам галузевим нормативним документам, а також положенням Лісового кодексу України. Саме в порушення зазначених норм ні проект організації та розвитку лісового господарства, ні планшет лісовпорядкування, надані прокурором не містять погоджень з органами землевпорядкування Переяслав-Хмельницького району Київської області та територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому суд не бере до уваги, як доказ права постійного користування ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» спірними земельними ділянками, а інші документи лісовпорядкування суду не надавалися.

Відповідно до копії висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи від 01.02.2017 за №1162/17-41 у кримінальному проваджені №000394 від 21.08.2015, земельні ділянки з кадастровими номерами :06:018:0010, :06:018:0015, :06:018:0016, :06:018:0017, :06:018:0018, :06:018:0021, :06:018:0022, :06:015:0048 та :06:018:0020 частково накладаються на земельні ділянки ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Площі накладення цих земельних ділянок становлять: земельної ділянки з кадастровим номером: :06:018:0010 - 0,0250 га; :06:018:0015 - 0,0354 га; :06:018:0016 - 0,0389 га; :06:018:0017 - 0,0407 га; :06:018:0018 - 0,0424 га; :06:018:0022 - 0,0372 га; :06:018:0020 - 0,0460 га ; :06:015:0048 - 0,0046 га.

Щодо долучення позивачем в якості доказів копії висновку експерта в рамках кримінального провадження, то суд критично відноситься до доказів, які надав позивач отриманих в рамках кримінального провадження, оскільки підстави проведення вказаної експертизи, документи на підставі яких вона була проведена, судом в рамках зазначеної цивільної справи не досліджувались, питання сторонами цивільної справи та судом не формувались.

Окрім того, експертна установа проводила дослідження в рамках кримінального провадження, в якому жодна із сторін не є учасником. Експерту було надано диск для лазерних систем зчитування з картографічною інформацією планшету №6 ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» (формат dmf), а також координати поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок системи геодезичних координат SC63 в повному об`ємі із семизначних цифр до коми, в електронному вигляді (файли формату .in4). Такий доказ в суді досліджений не був.

Також варте уваги зауваження відповідача ОСОБА_2 про невідповідність фактичним обставинам справи зазначеного висновку, в зв`язку з відсутністю даних про масштаб картографічних матеріалів, які були предметом дослідження. Адже, в залежності від величини масштабу графічного зображення змінюються відповідні відстані між об`єктами.

Наявність відповідних помилок та накладок в публічній кадастровій карті України сумнівів у суду не викликає.

Крім того, судом досліджено свідоцтво про право на спадщину від 29 серпня 2014 року, що видане державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченко О.А. та зареєстроване в реєстрі за №1218, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,1200 га, кадастровий номер :06:018:0022, для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, що належала померлій ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №848996, виданого Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією 15 квітня 2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №84, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі, 15 квітня 2010 року, зареєстрованого реєстратором 07 травня 2010 року.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на час розгляду справи є дійсним, питання щодо визнання його недійсним прокурором та позивачами в позовних вимогах не ставилось.

Статтею 153 ЗК України визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналізуючи наведені норми права, підстави зазначені позивачем в своїй позовній заяві для позбавлення осіб права власності на земельні ділянки, не передбачені ст. 140 ЗК України, яка містить вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі по тексту - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7,11 до Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також враховуючи положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Відповідно до висновку Європейського суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд враховує, що отримання спірної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 відбулось за процедурою та в спосіб встановленою законом, а тому підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння не має.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами право постійного користування спірними земельними ділянками ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», а також не надано доказів достатніх для визнання незаконним та скасуванням розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 253 від 09 березня 2010 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради загальною площею 2,04 га» в частині надання ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок площею 0,12 га кожному для ведення індивідуального садівництва на території Стовп`язької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Щодо строку позовної давності суд встановив наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Здійснення і захист цивільних прав тісно пов`язані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а отже, ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор.

Разом з тим положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак, зазначена норма за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб`єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи 09.03.2010 року Переяслав-Хмельницькою районною державною адміністрацією було прийнято оспорюване розпорядження, а тому доводи про те, що про факт порушення державним органам стало відомо в будь-який інший пізніший час, ніж 09.03.20102 року не можуть бути взяті до уваги, та саме з цієї дати слід починати відлік трирічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Особи, в інтересах яких прокурор пред`явив позов з порушенням встановленої процедури, від 09.03.2010 мали б знати про порушення свого права на майно, якщо воно їм дійсно належить і вони здійснювали належне ним володіння та користування.

Посилання прокурора на те, що строк позовної давності на правовідносини, що виникли в цьому спорі не поширюються, оскільки пред`явлений ним позов за своєю суттю і змістом є негаторним, а не віндикаційним позовом, суд не бере до уваги з огляду на вищезазначені факти.

За таких підстав доводи прокурора про подання негаторного позову в інтересах держави, в особі зазначених ним осіб, є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, положення про наслідки пропуску строку позовної давності у віндикаційному позові суд не застосовує до даних правовідносин, а підстави для пред`явлення негаторного позову в даному спорі - відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю належними та допустимими доказами.

Понесені прокурором судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позову покладаються на прокурора.

Згідно із ст. 12,13,141,259,265,268,273,354,355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Виготовлення повного рішення здійснене 27.11.2020.

Учасники справи:

позивач: заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури, місце знаходження: вул. Героїв Небесної Сотні, 21, м. Бориспіль, Київська область, 08300

Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, місце знаходження: вул. Святошинська, 30, м. Київ, 03115

Державне підприємство «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», місце знаходження: вул. Магдебурзького права, 38, м. Переяслав, Київська область, 08400

відповідачі:

Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, місце знаходження: вул. Богдана Хмельницького, 53, м. Переяслав, Київська область, 08400

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_2

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3

ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_4

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_6

ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_7

Суддя: О. І. Рева