Справа № 683/2166/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Кутасевич О.Г.,

з участю секретаря Поважнюк О.Б.

позивача ОСОБА_1 ,

його представника Кашина В.А,,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/2166/20; 2/683/1086/2020 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 80765 грн. 85 коп. за період з 01 квітня 2018 року по 21 квітня 2020 року та судові витрати у справі.

В обґрунтування позову вказував, що у зазначений період працював у відповідача водієм, однак йому не виплачувалась заробітна плата в розмірі 3078 грн. 35 коп. щомісячно за 2018 рік, за 2019 рік в загальній сумі 41 119 грн. 40 коп., та за 2020 рік 15013 грн. 25 коп., а всього 80765 грн. 85 коп.

Стверджував, що при звільненні йому також не виплачена зазначена заборгованість та не надано розрахунковий лист.

У відзиві представник відповідача адвокат Грицай Л.М. уважав позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними. Стверджував, що ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується особистими підписами позивача в розрахунково-платіжній відомості. Крім того, ОСОБА_2 подавалась звітність про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та щоквартальний звіт податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь фізичних осіб і сум утриманого податку. Уважав, що оскільки ОСОБА_1 з будь-якими скаргами до контролюючих органів з приводу невиплати йому заробітної плати протягом трьох років не звертався, його позовні вимоги є безпідставними.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Зазначав, що працював у ФОП ОСОБА_2 з квітня 2018 року до квітня 2020 року, заробітної плати не отримував, не звільнявся з роботи через невиплату заробітної плати, оскільки кондуктори сплачували йому за кожен день роботи по 50-100 грн., що вистачало на прожиття. Визнав, що підписи у розрахунково-платіжній відомості належать йому, він розписувався у ній добровільно, без будь-якого примусу, хоча стверджував, що коштів не отримував.

Представник позивача адвокат Кашин В.А. уважав надані суду відповідачем відомості про нарахування заробітної плати недопустимим доказом, оскільки їх форма не відповідає формі, встановленій наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», зі змінами, внесеними наказом від 25 грудня 2009 року N 496. Крім того, порядок видачі заробітної плати, встановлений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України №148 від 22 грудня 2017 року, на переконання адвоката, дотриманий не був, оскільки заробітна плата видавалась не двічі на місяць, і не касиром, чи самим приватним підприємцем, а іншою особою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює перевезення пасажирів. Позивач працював у нього водієм з квітня 2018 року та був звільнений в квітні 2020 року за згодою сторін у зв`язку із введенням обмежень щодо перевезення пасажирів через карантин. Заробітна плата нараховувалась йому відповідно до вимог трудового законодавства та виплачувалась двічі на місяць, про що ОСОБА_1 власноручно розписувався у розрахунково-платіжних відомостях.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку із наступним.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом установлено, що згідно наказу №16 ФОП ОСОБА_2 , свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № 268728 ОСОБА_1 прийнятий на роботу водієм автотранспортного засобу за трудовим договором від 01 квітня 2018 року.

Відповідно до трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 01 квітня 2018 року, ФОП ОСОБА_4 зобов`язувався оплачувати працю ОСОБА_1 у розмірі 100 % мінімально заробітної плати.

Наказом ФОП ОСОБА_2 №56 від 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за згодою сторін.

Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 , свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності № НОМЕР_1 , копією трудового договору від 01 квітня 2018 року.

За весь час роботи у ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, що підтверджується його власноручними підписами у розрахунково-платіжних відомостях (а.с.59-83). Факт підписання цих документів та правильність нарахування заробітної плати позивач не заперечував у судовому у засіданні.

Крім того, факт нарахування заробітної плати у вказаних у розрахунково-платіжних відомостях сумах, підтверджується: звітністю суми нарахування заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого внеску на загальнообов`язкове страхування до органів доходів та зборів (а.с.24-49) та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого і сплаченого на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку ( а.с.50-58), а також наданими позивачем реєстрами Пенсійного фонду застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких убачається відомості про середній заробіток ОСОБА_1 , кількість трудових днів та позначка про сплату страхових внесків.

Відтак, доводи позивача про те, що заробітної плати він не отримував, є непереконливими та спростовуються наведеними вище доказами.

Твердження представника позивача про те, що ФОП ОСОБА_2 порушено порядок виплати заробітна плата, встановлений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України №148 від 22 грудня 2017 року, зокрема що остання здійснювалась не через касу та не ним особисто, а його матір`ю ОСОБА_5 за адресою проживання підприємця, не спростовують самого факту отримання заробітної плати позивачем та не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які не зобов`язані відповідно до чинного законодавства наймати касира для виплати заробітної плати.

Доводи представника позивача про недопустимість доказу розрахунково-платіжних відомостей, що містять виправлення, не відображають відомостей щодо перебування у відпустці та виплати відпускних, а відтак, не відповідають формі, передбаченій наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», зі змінами, внесеними наказом від 25 грудня 2009 року N 496, також не заслуговують на увагу.

Надані відповідачем розрахунково-платіжні відомості містять усі необхідні реквізити, зокрема: прізвище працівника, посаду, кількість днів та годин в поточному місяці, за які нараховано заробітну плату, її ставка, види та розміри відрахувань із заробітної плати, загальна сума до виплати та підпис одержувача.

Розмір нарахованої заробітної плати, відображеної у цих розрахунково-платіжних відомостях не заперечуються позивачем та узгоджуються із розмірами, наведеними ним у позові, а також підтверджуються іншими дослідженими судом доказами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження невиплати йому заробітної плати за весь його період роботи у ФОП ОСОБА_2 , а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 80765 грн. 85 коп. за період з 01 квітня 2018 року по 21 квітня 2020 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового

рішення. Учасник справи, якому повне р ішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 01 грудня 2020 року.

Суддя: