Дата документу 26.11.2020 Справа № 315/1644/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 315/1644/19Головуючий у 1-й інстанції Романько О.О. Повний текст рішення складено 21.08.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/3123/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), який в подальшому уточнила (а.с. 31-34) та в якому просила:

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти у зв`язку з продовженням навчання на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у твердій грошовій сумі 3000,00 грн. до досягнення дитиною 23 років або закінчення навчання,

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат - кошти на оплату навчання та проживання в гуртожитку ОСОБА_3 у сумі 15377,50 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До повноліття дочки з відповідача стягувались аліменти на її утримання.

Донька зареєстрована за її місцем проживання та продовжує навчання, у гуртожитку навчального закладу не зареєстрована. Усі витрати щодо її утримання та виховання вона (позивач) несе самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину у зв`язку з продовженням нею навчання.

Відповідач здоровий, працездатний, має постійне місце роботи - працює водієм ДП «Мотор Січ» Гуляйпільського машинобудівного заводу, має можливість утримувати дитину у зв`язку з навчанням та приймати участь у додаткових витратах на дитину. Стягнень за виконавчим листом з відповідача не проводиться. На даний час відповідач у добровільному порядку не надає допомогу на утримання доньки, в порядку досудового врегулювання спору шляхом переговорів домовленості з цього питання вони не досягли, він сам бажає та наполягає на вирішенні цього питання у судовому порядку. Донька на теперішній час є студенткою 2 курсу освітнього ступеню «Бакалавр» Інституту журналістики і масової комунікації Класичного приватного університету м. Запоріжжя, денної форми навчання за спеціальністю психологія. Термін навчання - до 30 червня 2022 року. Вищий навчальний заклад є приватним і стипендію не виплачує. Форма навчання - денна. Поряд з цим, донька одночасно навчається у цьому ж навчальному закладі на заочній формі навчання за спеціальністю міжнародна економіка, з терміном навчання до 30.06.2023 року, не знаходиться на державному утриманні.

Згідно договору-зобов`язання від 01.09.2018 року, донька позивача проживає в гуртожитку з оплатою 850,00 грн. на місяць, всього в 2019 році за проживання в гуртожитку позивачем сплачено 9350,00 грн. Згідно договору № 13555 від 23 листопада 2018 року про платне надання освітніх послуг, за навчання доньки на заочній формі, сплачено в 2019 році 9 600,00 грн. Згідно договору № 12437 від 20 липня 2018 року про платне надання освітніх послуг, за навчання доньки за спеціальністю психологія, позивачем сплачено в 2019 році 11 805,00 грн. Поряд з цим, у доньки наявні витрати на проїзд з дому до місця навчання, придбання одягу, продуктів харчування, предметів побуту, придбання навчальних приладь. Загальна ситуація ускладнена і тим, що донька знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-окуліста з діагнозом «прогресуюча близорукість середнього ступеню обох очей» і позивач вимушена нести додаткові витрати на лікування. До цих же витрат, викликаних розвитком здібностей дитини, в розумінні ст. 185 СК України, вона відносить і вже понесені витрати на оплату проживання в гуртожитку та навчання за двома спеціальностями, тому вважає за можливе зобов`язати відповідача відшкодувати їй 1/2 частину цих додаткових витрат, що за підрахунками позивача складає 15377,5 грн.

Вона одна належної та повної матеріальної підтримки донці надати не може, має місце стягнення з неї коштів в порядку виконавчого провадження, майнового та земельного паю, автомобілів у власності вона не має, також вона не працює.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Романько О.О. (а.с. 24).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 43) відкрито загальне позовне провадження у цій справі.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року (а.с. 204-209) позовну заяву ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Гуляйполе Запорізької області, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 24 грудня 2019 року на період навчання, але не довше, ніж до досягнення останньою 23-річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 217-219) просила рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня подачі позову та до завершення навчання.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 222).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 24 вересня 2020 року (а.с. 223), справу призначено до апеляційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 225).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 229-232).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що третя особа ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог позивача, погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Позивач ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині способу, розміру та кінцевого терміну стягнення аліментів.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - способу, розміру та кінцевого терміну стягнення аліментів.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, правильно керувався ст. 223, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України та правильно виходив із того, що позивач ОСОБА_1 , як мати, має право на стягнення з відповідача ОСОБА_2 , як батька, аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, щомісячно, на період навчання, але не довше, ніж до досягнення останньою 23-річного віку.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що кінцева дата навчання за трьома спеціальностями на платній основі (психологія, філологія та право) повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на сьогодні становить - 30.06.2023 року.

23 роки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповниться 12.01.2024 року.

Разом із тим, повнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може за її бажанням у подальшому й після цієї дати (12.01.2024 року) навчатись за цими чи додатково ще за іншими спеціальностями також.

Однак, обов`язок ОСОБА_2 , як батька, утримувати свою повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із навчанням останньої передбачений ст. 199 ч. 1 СК України лише до досягнення останньою 23-х років.

Тому, суд першої інстанції у своєму рішенні у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, правильно зазначив кінцевий термін стягнення аліментів: окрім «на період навчання» ще й вказівку «але не довше, ніж до досягнення останньою 23-річного віку», що узгоджується із вимогами ст. 199 ч. 1 СК України, ст. 5 ч. 2 ЦПК України (ефективний спосіб захисту порушеного права) та не є виходом за межі позовних вимог позивача у цій справі.

Разом із тим, суд першої інстанції допустився помилки:

- правильно визначивши, з урахуванням правильно встановлених всіх наявних у цій справі обставин, передбачених ст. 182 СК України, що впливають на розмір аліментів, у тому числі наявності у відповідача на його утриманні іншої неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (а.с. 53, 55) та принципу рівності прав дітей відповідача на утримання аліментів від останнього, як їх батька, розмір аліментів з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання повнолітньої дочки у зв`язку із навчанням останньої (1043,80 грн., що становить 1/6 частину від щомісячного середнього заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 у розмірі 6262,72 грн., розрахунок: 6164,40 грн. + 6462,77 грн.+6161,01 грн. = 18788,18 грн. /3 місяці (а.с.56, 132);

- при цьому, помилково зазначивши в рішенні в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, спосіб стягнення аліментів «у частці від заробітку (доходу) відповідача» замість правильного: «у твердій грошовій сумі», як просила позивач ОСОБА_1 у своєму позові у цій справі (а.с.34),

- не звернувши належної уваги на те, що вибір способу стягнення аліментів належить саме одержувачу аліментів позивачеві (ст. 181 ч. 3 СК України), та на чому наполягає позивач ОСОБА_1 у своїй вищезазначеній апеляційній скарзі у цій справі (а.с. 219).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного скарження, змінити в частині способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, визначивши останні щомісячно «у твердій грошовій сумі 1043,80 грн.», в іншій частині, яка є предметом апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного скарження, змінити в частині способу стягнення аліментів з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, визначивши останні щомісячно «у твердій грошовій сумі 1043,80 грн.».

В іншій частині, яка є предметом апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 26.11.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.