Постанова

Іменем України

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 439/1222/18-ц

провадження № 61-4049св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

заінтересована особа (стягувач) - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2018 року

у складі судді Бунда А. О. та постанову Львівського апеляційного суду

від 31 січня 2019 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо зобов`язання вчинити певні дії.

Скаргамотивована тим, що у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходилося виконавче провадження про стягнення з нього коштів.

Зазначав, що у ході проведення виконавчих дій була проведена оцінка майна, а саме: 1/2 частини нежитлової будівлі меблевого магазину, загальною площею 248,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість вказаного майна згідно оцінки, зазначеної у висновку ФОП ОСОБА_3 становила 960 100,00 грн без ПДВ.

Вважав, що вказана ціна магазину є надто занижена. У зв`язку із цим ним було проведено іншу експертизу, відповідно до висновку якої вартість спірного майна становила 3 358 720,00 грн, відповідно 1/2 частини

магазину - 1 679 360,00 грн.

Вважав, що такі невідповідності призвели до необ`єктивної та однобічної оцінки, що у свою чергу призвело до порушення його майнових прав

та інтересів.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд: визнати неправомірним рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо визначення вартості (оцінки) 1/2 частини нежитлової будівлі меблевого магазину загальною площею 248,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неправомірними; визнати недійсним висновок про вартість 1/2 частини вказаної нежитлової будівлі меблевого магазину, який визначений на підставі експертного висновку про вартість майна станом на 13 липня 2018 pоку, складеного фізичною особою-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) та скасувати його; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області у порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», провести повторну ринкову оцінку 1/2 частини спірної нежитлової будівлі меблевого магазину у відповідності до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891, у відповідності до вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440), національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 28 жовтня 2004 року № 1442, із залученням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем

не було порушено норми чинного законодавства України та Закон України «Про виконавче провадження», а тому відсутні правові підстави

для задоволення скарги.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів

у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення скарги, оскільки державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства України, зокрема:

Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Бродівського районного суду Львівської області.

У вересні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заявник вважав, що проведеною у рамках виконавчого провадження оцінкою його нерухомого майна надто занижена ціна цього майна.

Зазначав, що оцінювачем належним чином не проводилась оцінка майна,

не враховано усі приміщення, які необхідно було оцінити (підсобне приміщення, площею 64,1 кв. м), немає фотографій підсобного приміщення всередині, не має фотографій інших приміщень магазину. Оцінювачем проводилося лише фотографування одного приміщення всередині

та фотографування приміщення магазину ззовні.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління перебував виконавчий лист № 439/1493/15-ц, виданий

16 лютого 2016 року Бродівським районним судом Львівської області, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_1

на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») заборгованість у розмірі 186 130,82 Євро, що еквівалентно 4 476 446,28 грн, за кредитним договором від 20 березня 2007 року № EUR/V085 (а. с. 16-18).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління від 15 червня 2018 року було описано та накладено арешт

на майно ОСОБА_1 , а саме: 1/2 частину магазину, загальною площею 248,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 34).

22 червня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення оцінки вищезазначеного описаного

та арештованого майна у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 41-43).

Про результати визначення вартості (оцінки) майна було повідомлено сторонам виконавчого провадження, що підтверджується листом відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління від 30 липня 2018 року та списком відправлення рекомендованої кореспонденції № 92 (а. с. 44, 46).

З матеріалами виконавчого провадження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ознайомлювався 29 серпня 2018 року.

Відповідно до висновку про вартість майна, виконаного суб`єктом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість оцінки 1/2 частини нежитлової будівлі меблевого магазину, загальною площею 248,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 960 100,00 грн без ПДВ (а. с. 6).

Згідно з висновком про вартість майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Меркурій Партнерс», ринкова вартість оцінки 1/2 частини нежитлової будівлі меблевого магазину, загальною площею 248,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , становить 3 358 720,00 грн (а. с. 8).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_2, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати

або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль

за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя

та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи

та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України

(стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених

у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони

не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою

з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо

їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки,

що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки

у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися

на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача.

У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність належних

та допустимих доказів звернення заявника до державного виконавця

із запереченнями щодо результатів визначення вартості чи оцінки спірного майна та ураховуючи відсутність доказів наявності порушень, допущених державним виконавцем при визначенні вартості нерухомого майна,

що стало б підставою для визнання неправомірними його дій та визнання недійсними результатів оцінки майна, використаних під час проведення торгів, яка була проведена з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна»

та з належним ознайомленням оцінювача з об`єктом, що підлягав оцінці, дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості майна боржника ОСОБА_1 були вчинені у відповідності до вимог закону, а визначення вартості цього майна на момент проведення оцінки не викликає сумніву

у своїй об`єктивності.

Правильними є висновки суду щодо відхилення доводів заявника стосовно звіту від 08 серпня 2018 року, складеного ТОВ «Меркурій Партнерс», відповідно до якого вартість спірного майна становить 3 358 720,00 грн, оскільки такий звіт не спростовує правильності дій державного виконавця при прийнятті висновку про вартість майна, здійсненого оцінювачем ОСОБА_3 .

Посилання у касаційній скарзі на те, що звіт про оцінку майна

ФОП ОСОБА_3 не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», безпідставні та спростовані вищевказаними встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку,

що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів

у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України,

що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися

для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але

не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування

чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану

представником - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 18 жовтня

2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович