КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/12274/19

26 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/6 частки квартири в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

11 вересня 2019 року ОСОБА_2 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , звернулася до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/6 частки квартири в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_3 є рідною донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та спадкоємицею першої черги за законом.

Також спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 - син спадкодавця, а також мати спадкодавця - ОСОБА_4 .

Вказувала, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 02.04.1998 року №1098 та свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською державною нотаріальною конторою №11 від 17.01.2006 року №10-63.

16.08.2019 року постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно.

У зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на дане спадкове майно знаходяться в інших спадкоємців, то ОСОБА_3 позбавлена можливості в оформленні спадкових прав.

Враховуючи наведене, просила суд визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Десята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/6 частки квартири в порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що раніше належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначив, що він був позбавлений можливості бути присутнім в судових засіданнях та знайомитися з матеріалами справи у зв`язку з надсиланням йому кореспонденції судом першої інстанції на невірну адресу. Через неотриманням позовної заяви з додатками, він не ознайомився з позовними вимогами та не зміг подати відзив на позов, зустрічний позов. З огляду на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, суд першої інстанції мав ухвалити оскаржуване рішення за правилами заочного розгляду справи, а не у загальному порядку.

Звернув увагу на те, що судом першої інстанції не з`ясовувалося чи не усунуто позивачку від права на спадкування, а його, в свою чергу, було позбавлено можливості подати такі докази через неналежне повідомлення про розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 адвокат Глущенко Євгеній Михайлович просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи та не був позбавлений можливості взяти участь у справі чи ознайомитися з матеріалами справи. Зазначив, що підстави для ухвалення заочного рішення, передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України були відсутні, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. Звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів усунення ОСОБА_3 від спадкування, й доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 та її представник адвокат Глущенко Євгеній Михайлович в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений про день та час слухання справи, надіслав клопотання про перенесення розгляду справи на березень 2021 року з посиланням на те, що не може прийняти участь в розгляді справи у зв`язку з робочим відрядженням. Враховуючи строки розгляду справи, які не можуть перевищувати 60 днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а також те, що неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи на березень 2021 року та розглядати справу у відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_4 , представник відповідача Київської міської ради та представники третіх осіб: Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", Десятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, повідомлялися судом про день та час слухання справи, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с.12)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 28 квітня 2017 року Оболонським районним відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с.13)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Десятою київською державною нотаріальною конторою 12.05.2017 року заведено спадкову справу № 02-14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . (а.с.91-119)

12 травня 2017 року ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. (а.с.92)

08 червня 2017 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4 - мати померлого ОСОБА_5 . (а.с.101)

Також 08 червня 2017 року заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_1 - син померлого ОСОБА_5 . (а.с.106)

14 червня 2017 року ОСОБА_4 подала до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначила, що відмовляється від спадкового майна, залишеного після смерті її сина, на користь сина померлого - ОСОБА_1 . (а.с.111)

З довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.07.2017 року №104/22-5214 вбачається, що згідно Реєстру територіальної громади міста Києва станом на 16.03.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - з 06.11.1975 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за вказаною адресою з 31.01.1980 року. (а.с.112)

Відповідно до інформаційної довідки КВ-2019 № 26987 від 06.08.2019 року, виданої Комунальним підприємство Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за: 2/3 частини за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 02.04.1998 року № 1098; 1/6 частина - належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 17.01.2006 року № 10-59; 1/6 частина - належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 17.01.2006 року № 10-63. (а.с.16)

16 серпня 2019 року неповнолітня ОСОБА_3 в особі законного представника матері ОСОБА_2 , подала до Десятої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. (а.с.115)

Постановою державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т.В. від 16.08.2019 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно (а. с. 15-16).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 , як законний представник неповнолітньої ОСОБА_3 , посилалася на те, що неповнолітня ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 , вона в установлений законом шестимісячний строк звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у оформленні спадкових прав їй нотаріусом було відмовлено через відсутність у неї правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначає, що вказані документи на спадкове майно знаходяться в інших спадкоємців, а тому ОСОБА_3 позбавлена можливості оформлення спадкових прав у нотаріуса.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , визнаючи за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що раніше належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_3 вчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини, проте, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться в інших спадкоємців, вона позбавлена можливості в оформленні спадкових прав у нотаріуса, що порушує її законне право на отримання спадщини, а порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статі 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Відповідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат», пункту 4.1.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно п.4.15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (частки квартири), спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (частки квартири).

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_3 , просила визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 1/6 частку спірної квартири у зв`язку з відмовою нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно. Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів (визнання права власності), який узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України та є найбільш ефективним у спірних правовідносинах.

Установивши, що ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 , вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте, через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, які знаходяться у інших спадкоємців, вона позбавлена можливості в оформленні спадкових прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , що раніше належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті не з`ясовував чи не усунуто позивачку від права на спадкування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 у установленому законом порядку усунена від права на спадкування. Відповідачами ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанцій не було надано доказів на підтвердження вказаної обставини щодо усунення неповнолітньої ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_5 .

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він був позбавлений можливості бути присутнім в судових засіданнях та знайомитися з матеріалами справи у зв`язку з надсиланням поштової кореспонденції судом першої інстанції на невірну адресу, а також про те, що через неотримання позовної заяви з додатками, він не ознайомився з позовними вимогами та не зміг подати відзив на позов, зустрічний позов, з огляд на наступне.

Частинами 1-5 ст.128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Отже, належним повідомлення учасника справи про час, дату і місце судового засідання є розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки про виклик до суду на 03.02.2020 року, 18.03.2020 року надсилалися відповідачу ОСОБА_1 за помилковою адресою АДРЕСА_3 , тоді як вірною адресою місця проживання апелянта є: АДРЕСА_4 .

20 січня 2020 року до Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_1 в якому він просив надіслати йому копію позовної заяви з додатками за адресою: АДРЕСА_4 та перенести розгляд справи на липень 2020 року у зв`язку з тим, що він відбуває у довготривале відрядження.

Клопотання тотожного змісту про перенесення розгляду справи та надсилання копії позовної заяви від ОСОБА_1 були отримані судом першої інстанції також 13.03.2020 року, 06.04.2020 року, 01.06.2020 року, 14.07.2020 року, 15.07.2020 року, 07.08.2020 року.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав судові повістки про виклик до суду на 04.06.2020 року (отримано 20.05.2020 року) (а.с.66), на 06.07.2020 року (отримано 03.07.2020 року) (а.с.82), на 06.08.2020 року (отримано 18.07.2020 року) (а.с.85). Судову повістку про виклик в судове засідання на 05.10.2020 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, а також копію позовної заяви ОСОБА_1 отримав 28.08.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с.134)

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Отримавши 28.08.2020 року копію позовної заяви, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позовну заяву, зустрічного позову, тощо. Крім того, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами справи в суді першої інстанції, проте вказаним правом він також не скористався.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав ухвалити оскаржуване рішення за правилами заочного розгляду справи, а не у загальному порядку, оскільки за правилом статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Отже, ухвалити заочне рішення у справі є правом суду в разі існування, передбачених чинним законодавством, умов. У даному випадку суд першої інстанції не вбачав підстав для ухвалення у справі заочного рішення, що не є порушенням процесуальних норм.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий: Судді: