Ухвала

26 листопада 2020 року
м. Київ

справа № 278/538/20
провадження № 61-17340ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомира, про визнання дій незаконними, скасування наказу та зобов`язання поновити в черзі на отримання житла,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати незаконними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття його з квартирного обліку; визнати незаконним рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 1 від 13 січня 2020 року, в частині зняття його з квартирного обліку; скасувати пункт 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 січня 2020 № 15 стосовно зняття його з квартирного обліку та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку в загальній черзі з 29 липня 1994 року та в позачерговій черзі.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що більше 25 років він проходив військову службу у Збройних силах України, з 29 липня 1994 року перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 , 13 грудня 2012 року був звільнений у запас за віком. З 27 грудня 2012 року його виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та направлено на військовий облік до Житомирського обласного військового комісаріату. За час проходження військової служби він не був забезпечений службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. Наразі правонаступником військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби у 2001 році йому було надано для проживання кімнату АДРЕСА_1 . За вказаною адресою він був зареєстрований із серпня 2001 року по вересень 2016 року та проживав там разом з дружиною і дочкою. У зв`язку з розлученням він звернувся до будинкоуправління АДРЕСА_2 , на балансі якого перебувало згадане житло, із заявою про переоформлення цієї кімнати на його колишню дружину. Актом від 12 вересня 2016 року вказане житлове приміщення було прийнято на баланс КЕВ та знято його з реєстрації за вказаною адресою. Однак в подальшому листом від 08 листопада 2016 року КЕВ повідомив його про те, що документи щодо здачі ним цього житла видані безпідставно. З 05 вересня 2018 року він зареєстрований та проживає на умовах договору найму у квартирі АДРЕСА_3 . 13 січня 2020 року житлова комісія Військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття його з квартирного обліку з тих підстав, що він проживав за межами Житомирського гарнізону. Такі дії відповідача не відповідають вимогам статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пунктам 11, 13 Положення про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 23 грудня 1992 року № 220.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року позов задоволено. Визнано незаконним протокол № 1 від 13 січня 2020 року житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині зняття з квартирного обліку прапорщика запасу ОСОБА_1 . Скасовано пункт 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 січня 2020 року № 15 (з адміністративно-господарської роботи) в частині зняття з квартирного обліку прапорщика запасу ОСОБА_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити прапорщика запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку в загальній черзі з 29 липня 1994 року та в позачерговій черзі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року без змін.

18 листопада 2020 року Військова частина НОМЕР_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є визнання незаконними дій та рішень Військової частини НОМЕР_1 щодо зняття з квартирного обліку та поновлення на квартирному обліку.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення в постанові Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягають окремому розгляду клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року і про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 13 травня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомира, про визнання дій незаконними, скасування наказу та зобов`язання поновити в черзі на отримання житла.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов