Справа №538/1704/20
Провадження по справі №2/538/455/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2020 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25.08.2006 року зареєстрованого в реєстрі № 2012. У його фактичному користуванні перебуває приміщення: коридор "2-1", коридор "2-2", туалет "2-3", ванна "2-4", котельня "2-5", кухня "2-6", кімната "2-7", кімната "2-8", кімната "2-9", кімната "2-10" - житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., з відповідними надвірними спорудами, а саме: прибудова літ. "а, а1", літня кухня літ. "Е", сарай літ. "Д", вбиральня літ. "Ж", 1/2 огорожі "№1".

Власником іншої 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння відповідно до договору дарування будинку від 17.07.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1441 є відповідач - ОСОБА_2 .

Також позивачу належать земельні ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№248052 площею 0,0398 га для ведення особистого селянського господарства та серії ЯМ№248053 площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташована частина домоволодіння, що перебуває у фактичному користуванні позивача.

Кожна частина належить своєму власникові на праві приватної власності, але через наявність однієї адреси на двох співвласників, між сторонами виникають деякі складнощі в отриманні поштової кореспонденції та оформленні юридичних документів.

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна від 03.07.2020 року існує технічна можливість щодо поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 на два окремих.

Даний будинок фактично розділений між співвласниками на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 25.08.2006 року зареєстрованого в реєстрі № 2012 та визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач не з"явився, надавши письмову заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі.

Відповідач в судове засідання не з"явився, надавши письмову заяву, якою позовні вимоги визнає, просить справу розглядати без його участі.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, щоОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 25.08.2006 року зареєстрованого в реєстрі № 2012. У його фактичному користуванні перебуває приміщення: коридор "2-1", коридор "2-2", туалет "2-3", ванна "2-4", котельня "2-5", кухня "2-6", кімната "2-7", кімната "2-8", кімната "2-9", кімната "2-10" - житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., з відповідними надвірними спорудами, а саме: прибудова літ. "а, а1", літня кухня літ. "Е", сарай літ. "Д", вбиральня літ. "Ж", 1/2 огорожі "№1".

Власником іншої 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння відповідно до договору дарування будинку від 17.07.2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 1441 є відповідач - ОСОБА_2 .

Також позивачу належать земельні ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ№248052 площею 0,0398 га для ведення особистого селянського господарства та серії ЯМ№248053 площею 0.1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташована частина домоволодіння, що перебуває у фактичному користуванні позивача.

Кожна частина належить своєму власникові на праві приватної власності, але через наявність однієї адреси на двох співвласників, між сторонами виникають деякі складнощі в отриманні поштової кореспонденції та оформленні юридичних документів.

Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна від 03.07.2020 року існує технічна можливість щодо поділу будинковолодіння АДРЕСА_1 на два окремих.

Даний будинок фактично розділений між співвласниками на два окремих будинки з окремими входами та підведеними до кожного з них окремо комунікаціями.

Спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України «Право спільної власності».

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України).

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.

Встановлено, що належна ОСОБА_1 1/2 частина житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 - є окремим домоволодінням із незалежними комунікаціями, газо-та-електропостачанням та окремою адресою.

Відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує право власності позивача на окремо виділену частку позбавляє його можливості відповідно до вимог чинного законодавства вчиняти правочини (без згоди іншого співвласника).

Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість -одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 319, 321, 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 81, 200, 206, 247, 258-259, 265, 268, 354 ЦПК України, Конституції України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7, Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2.), суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності - задовольнити в повному обсязі.

Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділити зі спільної часткової власності ОСОБА_1 в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з окремим входом.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право власності на цілий окремий об"єкт нерухомості за адресою : АДРЕСА_2 - будинок квартирного типу "А-1" ( коридор "2-1", коридор "2-2", туалет "2-3", ванна "2-4", котельня "2-5", кухня "2-6", кімната "2-7", кімната "2-8", кімната "2-9", кімната "2-10" ) загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., з відповідними надвірними спорудами, а саме: прибудова літ. "а, а1", літня кухня літ. "Е", сарай літ. "Д", вбиральня літ. "Ж", 1/2 огорожі "№1".

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області В.А.Бондарь