РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю. М.

при секретарі Балити К. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Франківської районної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 2 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», про стягнення аліментів та позбавлення батьківских прав ,-

ВСТАНОВИВ:

Франківська районна адміністрація ЛМР як орган опіки та піклування звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження дитини батьками вказано: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Дитина з малечку проживає та виховується у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Будинок дитини № 2» для з урахуванням центральної нервової системи та порушенням психіки», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Антоновича, 117.

Дитина влаштована у вищевказаний заклад на підставі заяви від 26.04.2019 року ОСОБА_2 та розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 23.05.2019 за №290.

ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина, не провідує дитину, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у вихованні, морально не підтримує та морально не утримує дитину.

З метою вирішення питання про подальше перебування дитини у закладі неодноразово була запрошена відповідачка, однак така жодного разу на засідання не з`явилася.

Крім того ОСОБА_2 провідувала дитину лише 22-24 травня 2019 року.

Крім того позивач просить стягувати із відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку відповідачів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Одержувач коштів Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №2 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки».

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статтей 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , в якому батьками дитини вказано: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені за заявою матері на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Дитина влаштована у Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №2» на підставі заяви від 26.04.2019 року ОСОБА_2 та розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 23.05.2019 за №290, та з малечку проживає та виховується у для з урахуванням центральної нервової системи та порушенням психіки», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина, не провідує дитину, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у вихованні, морально не підтримує та морально не утримує дитину. Та згідно листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №2», від 27 листопада 2019 року за №492, остання відвідувала дитину 22-24 травня 2019 року.

Крім того, Франківська районна адміністрація вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачку на підставі висновку від 24.12.2019 р.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч.2 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу, охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можу бути стягнуті з них на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що мати дитини є працездатного віку, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи ОСОБА_4 спростовуюся долученими до матеріалів справи доказами, а тому, суд з урахуванням висновку Франківська районна адміністрація про доцільність позбавлення батьківських прав від 24.12.2019 р. та з урахуванням того, що відповідачка не бере участі у вихованні сина, не провідує дитину, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у вихованні, морально не підтримує та морально не утримує дитину, суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 293, 259, 265, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задоволити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Комунального закладу Львівської обласної ради "Будинку дитини № 2 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки" на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 від її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати у розмірі 840,80 в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач: Франківська районна адміністрація як орган опіки та піклування яка діє в інтересах ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Комунальний заклад Львівської обласної ради "Будинку дитини № 2 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки", , що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Антоновича, 17.

Суддя Ванівський Ю. М.