гСправа № 358/768/20 Провадження № 2/358/505/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Корбута В.М., за участю секретаря судового засідання Ведмеденко І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Корбута Володимира Михайловича у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 (далі-по тексту позивач ОСОБА_1 ) звернувся до суду із заявою про відвід судді Корбута Володимира Михайловича (далі-по тексту суддя Корбут В.М.) в порядку пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України, посилаючись на наступні обставини.

По перше, позивач ОСОБА_1 вважає, що суддя Корбут В.М. не має процесуального права здійснювати правосуддя, в т.ч. розглядати цивільну справу за його позовом до відповідача ОСОБА_2 (далі-по тексту відповідач ОСОБА_2 ) про розірвання шлюбу між подружжям, оскільки рішенням Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України за №1995/ко-18 від 21 грудня 2018 року суддю ОСОБА_3 , за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання визнано таким, що не відповідає займаній посаді та внесено подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про його звільнення, тобто суддя Корбут В.М., повинен бути в безумовному порядку звільнений із займаної ним посади ще з січня 2019 року.

На підтвердження низької кваліфікації судді ОСОБА_3 та явної упередженості щодо нього, позивач вважає ухвалу судді Корбута В.М. про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою від 16 листопада 2020 року, яка була постановлена з грубим порушенням вимог ЦПК України та з метою явного тиску на нього.

Позивач стверджує, що 09 вересня 2020 року він перебував на першому поверсі в приміщенні суду, тому судове засідання не відбулося не із-за його неявки, а в у зв`язку з тим, що суддя Корбут В.М. перебував у відпустці в період з 07 вересня по 20 жовтня 2020 року.

Окрім цього, визнання явки позивача в судове засідання обов`язковим взагалі не передбачено цивільно-процесуальним Законом, в редакції від 15 грудня 2017 року, однак судді Корбуту В.М., з його низькою кваліфікацією мабуть невідомо про це, оскільки відповідно до положень п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України суд вправі лише викликати сторону у справі, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності надати свої особисті пояснення, але жодних заяв про розгляд справи за його відсутності він, як позивач у даній справі не подавав до суду, тому суддя Корбут В.М. не вправі був взагалі постановляти 16 листопада 2020 року ухвалу про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою.

Також позивач звертає увагу на те, що він, як позивач у даній справі не висловлював на даний час та не ніколи висловлював в минулому і в принципі цього, як позивач робити процесуально не може, ніяких заперечень проти своїх же позовних вимог, про що суддя Корбут В.М. зазначив безпосередньо в абз. 6 ухвали про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою від 16 листопада 2020 року, що також є правовим абсурдом.

По-друге, позивач зазначає, що у нього до судді Корбута В.М., вже тривалий час виникли та продовжують існувати особливо неприязні відносини, зокрема ці неприязні відносини виникли ще з 2006 року у зв`язку з тим, що на той час ОСОБА_3 , працюючи адвокатом та представником на стороні відповідача - ОСОБА_4 , всіляко тиснув на нього, намагався принизити поза судовими засіданнями, що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2-788/2006 року та ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 березня 2007 року у справі №2-124/2007.

По-третє, позивач ОСОБА_1 стверджує, що між відповідачкою по даній справі та суддею Корбутом В.М. навпаки виникли дружні відносини, оскільки він особисто бачив, що в період з липня по вересень 2020 року, відповідачка два рази перебувала у службовому кабінеті судді Корбута В.М., вочевидь з питаннями обговорення з суддею щодо правової перспективи у справі за його позовом про розірвання шлюбу між подружжям.

Дослідивши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді, оглянувши матеріали справи та журнал відвідування суду, судом встановлено наступне.

Хід справи.

1. 06 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям.

При зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивачем ОСОБА_1 не дотримано положення пункту 2 частини третьої статті 175 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не зазначено відомості про номер і серію паспорта та номер засобів зв`язку щодо позивача та про реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серію паспорта та номер засобів зв`язку щодо відповідача.

Якщо б фактично існували обставини, передбаченні пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України, на які посилається позивач ОСОБА_1 в своїй заяві про відвід судді, то в даному випадку суддя Корбут В.М. у відповідності до частини першої статті 185 ЦПК України мав всі підстави для залишення позовної заяви без руху. Однак, враховуючи, що дана справа є нескладною та сподіваючись на те, що сторони по справі з`являться в судове засідання або звернуться до суду із заявами, в яких висловлять свою позицію щодо предмету спору, суд відкрив провадження у справі.

2. Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 09 вересня 2020 року.

Оскільки суддя Корбут В.М. в період з 07.09.2020 року по 10.11.2020 року перебував у щорічній відпустці та лікарняному, судове засідання призначене на 09.09.2020 року з поважних причин не відбулося. Однак, дана обставина ніяким чином не звільняє сторони по справі від виконання процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 частини другої, частини п`ятої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані:

-сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

- виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

- виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 1 частини другої статті 49, частини першої статті 206 ЦПК України, позивач має право та може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Не дивлячись на те, що судове засідання призначене на 09.09.2020 року не відбулося з поважних причин, відповідач ОСОБА_2 виконала свої процесуальні обов`язки та процесуальні дії, визначені законом, оскільки 28.08.2020 року звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу, але заперечує в частині задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу та просила розглянути справу без її участі.

Однак, позивач ОСОБА_1 в свою чергу не виконав свої процесуальні обов`язки та процесуальні дії, визначені законом та судом, оскільки звернувшись 06.07.2020 року до суду з позовною заявою не сприяв своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Твердження позивача ОСОБА_1 викладене в його заяві про відвід судді, про те, що він 09.09.2020 року був присутній на першому поверсі в приміщенні суду, тобто прибув в судове засідання, але із-зі відсутності судді на своєму робочому місці судове засідання не відбулося, суд вважає не правдивими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки 09.09.2020 року позивач ОСОБА_1 на виклик суду в судове засідання не з`явився і приміщенні суду його не було, що підтверджується поясненнями секретаря ОСОБА_5 та журналом відвідувань суду, який ведеться працівниками ССО.

Крім того, якщо позивач ОСОБА_1 не відмовляється від своїх позовних вимог та бажає своєчасно поновити свої порушенні права та інтереси тому, що звернувся до суду з даним позовом, після отриманих консультацій від адвоката Науменка О.М. мав право звернутися до суду із заявою про те, що він підтримує свої вимоги, зазначивши чи бажає або не бажає приймати участь у судовому засіданні. Однак, позивач ОСОБА_1 не звертався до суду із заявою про те, чи підтримує він свої позовні вимоги, чи бажає або не бажає приймати участь у судовому засіданні, чим самим затягує розгляд справи по суті.

3. Після того, як суддя Корбут В.М. закінчив лікування та враховуючи, що судове засідання, яке було призначено на 09.09.2020 року не відбулося, суд з метою своєчасного розгляду справи та з`ясування вищевказаних питань, 16.11.2020 року виніс ухвалу про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою, яке було призначено на 27.11.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 своєчасно ознайомившись із вищевказаною ухвалою суду, що підтверджується матеріалами справи, 27.11.2020 року звернувся із заявою про відвід судді, посилаючись на те, що дана ухвала винесена з грубим порушенням вимог ЦПК України, оскільки 16.11.2020 року судового засідання не було і взагалі визнання явки позивача в судове засідання обов`язковим не передбачено цивільно-процесуальним Законом, стверджуючи, що із-за низької кваліфікації судді ОСОБА_3 , останньому не відомо, що відповідно до положень п.5 ч.2 ст.223 ЦПК України, суд вправі лише викликати сторону у справі, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, але позивач з такою заявою до суду не звертався.

Вищевказані твердження позивача щодо незаконного винесення ухвали від 16.11.2020 року є надуманими та безпідставними, оскільки суперечать наступним положенням законодавства.

Так, згідно частини другої статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно частини першої статті 81, частини першої статті 83, частини першої статті 213, частини першої статі 229 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Частиною першою статті 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно частини другої статті 258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані: з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Пунктом 5 частини другої статті 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Проаналізувавши вищевказані норми права, суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 на те, що в незалежності від того чи учасник справи звертався чи не звертався до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, суд (суддя) має права визнати явку учасника справи обов`язковою для отримання особистих пояснень та з`ясування питань щодо предмету спору з метою справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи.

4. 23 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, де вказав своє місце проживання: АДРЕСА_1 , без зазначення засобу зв`язку.

Однак, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що він проживає та зареєстрований по АДРЕСА_2 , та не вказав засоби зв`язку та електронної пошти.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно частини шостої статті 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не виконав обов`язок передбачений частиною першою статті 131 ЦПК України щодо повідомлення про зміну свого проживання, не зазначає в своїх заявах про засоби зв`язку та електронну адресу, перебуваючи разом з адвокатом безпосередньо в суді, відмовився отримувати від секретаря суду під розписку судову повістку та ухвали суду від 16.11.2020 року, суд розцінює дані дії позивача, як навмисне затягування розгляду даної справи для того, щоб безпідставно збільшити розмір матеріальних витрат пов`язаних з правничою допомогою.

5. Позивач ОСОБА_1 разом з представником адвокатом Науменко О.М. після ознайомлення з матеріалами справи достовірно знали про те, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій остання не заперечувала проти розірвання шлюбу та просила розглянути справу без її участі, і тому позивач, якщо бажав би своєчасно захистити свої права та інтереси мав можливість з`явитися в судове засідання або звернутися до суду із заявою про підтримання позовних вимог, щоб суд при наявності законних підстав у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України ухвалив рішення по цій справі.

Однак, позивач ОСОБА_1 приховуючи свою позицію щодо підтримання чи не підтримання свої позовних вимог, чим самим навмисно затягує розгляд справи по суті зловживаючи процесуальними правами, звернувся з безпідставною та надуманою заявою про відвід судді.

Щодо заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді, враховуючи вищевказані обставини та норми процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Підставами для відводу судді визначено положеннями статей 36, 37 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Однією із підстав щодо відводу судді, позивач ОСОБА_1 в своїй заяві вказує на те, що з 2006 року у нього до судді виникли та продовжують існувати особливо неприязні відносини, у зв`язку з тим, що на той час ОСОБА_3 працюючи адвокатом та будучи представником на стороні відповідача - ОСОБА_4 , всіляко тиснув на нього, намагався принизити поза судовими засіданнями, що підтверджується рішенням Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2006 року у справі №2-788/2006 року та ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 19 березня 2007 року у справі №2-124/2007.

Однак, оглянувши вищевказане рішення суду від 23.11.2006 року та ухвалу суду від 19.03.2007 року, судом не встановлено, що адвокат Корбут В.М. тиснув на позивача ОСОБА_1 та намагався принизити поза судовим засіданням.

З даних судових рішень вбачається, що позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його вимог і тому у останнього виникли неприязні відносини до адвоката Корбута В.М., який на той час належним чином захищав та представляв інтереси відповідача.

Якщо у позивача ОСОБА_1 виникли неприязні відносини до адвоката Корбута В.М. ще в 2006 році, та враховуючи, те що 11.08.2020 року була винесена ухвала про відкриття провадження у даній справі та призначено судове засідання на 09.09.2020 року, тому у відповідності до частини третьої статті 39 ЦПК України позивач повинен був заявити відвід протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку першого судового засідання, тобто в нашому випадку не пізніше 09.09.2020 року. Проте, позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про відвід лише 27.11.2020 року, тобто без дотримання положення частини третьої статті 39 ЦПК України та без належної мотивації, оскільки неприязні відносини позивача ОСОБА_1 до судді ОСОБА_3 не є обставиною, яка б вказувала на те, що суддя Корбут В.М. буде упередженим під час розгляду даної справи тому, що зацікавлений у вирішенні її по суті.

Другою підставою про відвід судді, позивач ОСОБА_1 вважає, те що між суддею та відповідачкою виникли дружні відносини, оскільки він особисто бачив, як в період з липня по вересень 2020 року, відповідачка два рази перебувала у службовому кабінеті судді Корбута В.М.

Згідно журналу відвідувань суду вбачається, що в період з липня по вересень 2020 року позивач ОСОБА_1 перебував в Богуславському районному суді Київської області, зокрема: 06 липня 2020 року (12:27-12:48) в канцелярії суду, 24 липня 2020 року (12:41-12:43) в канцелярії суду, 31 липня 2020 року (12:01-12:22) суддя Тітов М.Б., 04 серпня 2020 року (8:59-9:13) суддя Тітов М.Б., 07 серпня 2020 року (11:56-12:47; 14:22-15:50) суддя Тітов М.Б., 10 серпня 2020 року (10:10-10:15) секретар Зленко О.Д., 07 вересня 2020 року (14:22-14:25) секретар Ведмеденко І.В., 22 вересня 2020 року (11:49-11:55) в канцелярії суду та 28 вересня 2020 року (14:59-15:35) суддя Тітов М.Б., а відповідач ОСОБА_2 перебувала в суді: 20 липня 2020 року (11:02-11:32) секретар Ведмеденко І.В. та 21 липня 2020 року (10:5711:38) секретар Ведмедено І.В.

Таким чином, вищевказані твердження позивача ОСОБА_1 викладені ним в заяві про відвід суді є надуманими і не відповідають дійсності, оскільки позивач та відповідач перебували в Богуславському районному суді Київської області в різні дні, і тому позивач ОСОБА_1 не міг два рази бачити, як відповідач ОСОБА_2 перебувала в службовому кабінеті судді Корбута В.М., оскільки такого факту не було.

Також позивач ОСОБА_1 вважає, що суддя Корбут В.М. не має процесуального права здійснювати правосуддя, оскільки рішенням Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України за №1995/ко-18 від 21 грудня 2018 року суддю ОСОБА_3 , за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання визнано таким, що не відповідає займаній посаді та внесено подання до Вищої ради правосуддя з рекомендацією про його звільнення, тобто суддя Корбут В.М., повинен бути в безумовному порядку звільнений із займаної ним посади ще з січня 2019 року.

На підтвердження низької кваліфікації судді ОСОБА_3 та явної упередженості щодо нього, позивач вважає ухвалу судді Корбута В.М. про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою від 16 листопада 2020 року, яка була постановлена з грубим порушенням вимог ЦПК України та з метою явного тиску на нього.

Однак, надання оцінки щодо кваліфікації судді Корбута В.М. не входить до повноважень позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Науменка О.М.

Крім того, думка позивача про те, що суддя Корбут В.М. є упередженим до нього, оскільки виніс ухвалу про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою від 16 листопада 2020 року з метою явного тиску на нього, а тому є незаконною та абсурдною не відповідає вищевказаним нормам законодавства.

Також позивачем ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_6 не враховано положення частини четвертої статті 36 ЦПК України, де визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Вказана норма статті є імперативною.

Отже, подання заяви про відвід судді через прийняття процесуальних рішень не може бути підставою для відводу, оскільки це прямо заборонено процесуальним законом.

Таким чином, ухвала суду про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою від 16 листопада 2020 року, яка на думку позивача ухвалена з явної упередженості та з метою тиску на нього не є підставою для відводу.

Щодо твердження позивача ОСОБА_1 про те, що суддя Корбут В.М. не має процесуального права здійснювати правосуддя, оскільки рішенням Вищої Кваліфікаційної комісії суддів України за №1995/ко-18 від 21 грудня 2018 року за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання його визнано таким, що не відповідає займаній посаді, суд на даний час залишає без реагування та розцінює, як намагання позивача та його представника незаконно вплинути на незалежність суду, оскільки у відповідності до частин першої, третьої статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у адвоката ОСОБА_6 до судді Корбута В.М. виникли та продовжують існувати безпідставні негативні відносини протягом декількох років, що підтверджується не одним десятком заяв адвоката про відкликання позовних заяв та відомостями автоматизованої системи документообігу суду, щоб суддя Корбут В.М. не розглядав справи, де адвокат Науменко О.М. є представником позивача, тому суд роз`яснює адвокату Науменку О.М., що рішення ВККС України від 21.12.2018 року оскаржується в судовому порядку, оскільки клопотання до Вищої ради правосуддя про звільнення судді ОСОБА_3 , якого обрано безстроково, у зв`язку з не проходженням кваліфікаційного оцінювання не відповідає:

змісту статей 3, 5, 7.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів", прийнятої в Ліссабоні членами Ради Європи від 10.07.1998 року в частині підстав звільнення судді;

суперечить Висновку Консультативної ради європейських суддів № 17/2014 "Про оцінювання роботи суддів, якості правосуддя та повагу незалежності судової влади" Страсбург 24.10.2014;

Основоположним принципам щодо незалежності правосуддя, які схвалені резолюціями 40/32 та 40/46 Генеральної Асамблеї ООН від 29.XI та 13.12.85;

рекомендації CM/Rec (2012)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (схв. 17.XI.2010 р. на 1098 засіданні заступників міністрів).

Крім того, Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі-Порядок) не відповідає міжнародним стандартам оцінки суддів, зокрема КРЄС визначила такі основні критерії:

Оцінювання суддів має ґрунтуватися на об`єктивних критеріях. Ці критерії перш за все мають складатися з якісних показників, але також можуть включати кількісні показники. У кожному випадку застосовані показники мають дозволяти оцінювачам урахувати всі аспекти, які підтверджують позитивні результати роботи судді. Оцінювання не повинно ґрунтуватися винятково на кількісних показниках (пункти 31-35).

Слід уникати викладення результатів оцінювання в числах, процентах або рейтингах суддів без надання подальшої інфор¬мації, оскільки це може створити хибне враження об`єктивності та достовірності (пункт 42).

Важливо забезпечити процесуальну справедливість в усіх складових індивідуального оцінювання. Зокрема, судді повинні мати можливість висловлювати свою думку стосовно процедури та попередніх результатів оцінювання (пункт 41).

Незадовільні результати оцінювання не повинні (окрім виняткових обставин) мати можливість призвести до звільнення з посади. Це може відбутися лише в разі серйозного порушення дисциплінарних правил або кримінального законодавства, або якщо об`єктивний висновок, отриманий в результаті оціню¬вання однозначно підтверджує нездатність чи небажання судді виконувати свої обов`язки на мінімально прийнятному рівні. Ці об`єктивні висновки повинні надаватися за належною процеду¬рою і ґрунтуватися на достовірних доказах (пункти 29, 44).

Також, у п.70 Спільного висновку № 801/2015, оцінка або іспит має відбуватись з дотриманням принципу спеціалізації суддів, однак Порядок такої вимоги не передбачає та зазначено, що будь який закон, який передбачає звільнення з посад суддів без перевірки індивідуальної відповідальності та винуватості, є порушенням статті 126 Конституції України.

Виходячи з наведеного та враховуючи матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді не містить правових підстав для її задоволення, оскільки є необґрунтованою, безпідставною та надуманою.

Оскільки, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, тому вважає за необхідне в порядку встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України передати справу для визначення іншого судді, який вирішить питання про відвід судді.

Керуючись статтями 33, 36, 39, 40 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Корбута Володимира Михайловича, необґрунтованою.

Передати цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу до канцелярії суду для визначення іншого судді, в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 02 грудня 2020 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут