УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/15983/20

Провадження № 6/638/687/20

23.11.2020 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Мхітарян Л.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення до житла особи,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець Близнюков Ю.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна належного боржнику.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження №60299663 з примусового виконання наказів № 922/927/20 від 14.09.2020 року, виданих Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Явірське» штрафу за договором поруки від 18.10.2019 року в сумі 1841976,78 грн. та 96608,52 грн. судового збору, солідарне стягнення з ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» та ОСОБА_1 на користь ПП «Явірське» суму основного боргу в розмірі 7206977,06 грн., пеню в розмірі 358470,85 грн, 3% річних в сумі 39740,57 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн. 02.11.2020 р. приватним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження. З наказів, виданих Господарським судом Харківської області приватним виконавцем встановлено, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, боржник не надав виконавцю допуск до вказаної квартири для проведення виконавчих дій. Приватним виконавцем в межах виконавчого провадження вжито необхідні заходи для виявлення майна боржника та виконання рішення суду, а відсутність доступу до житла, належного боржникові, унеможливлює подальше виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглянув подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Перевіривши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 14.09.2020 р. Господарським судом Харківської області видано судовий наказ по справі №922/927/20 про стягнення з ТОВ «Васищевський завод рослинних олій» та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПП «Явірське» суми основного боргу в розмірі 7206977,06 грн., пеню в розмірі 358470,85 грн., 3% річних в сумі 39740,57 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 15000,00 грн.; наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Явірське» штрафу за договором поруки від 18.10.2019 року в сумі 1841976,78 грн. та 96608,52 грн. судового збору.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 02.11.2020 р. відкрито виконавчі провадження ВП №63465604, ВП №63463625 на виконання вказаних судових наказів.

Постановою від 04.11.2020 року приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. оголошено розшук майна боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до наказів №922/927/20, виданих 14.09.2020 року боржник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту приватного виконавця від 06.11.2020 року боржник ОСОБА_1 не надав виконавцю допуск для проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

В свою чергу, відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України(ч.1ст. 64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. ч. 1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканим.

Приватний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право проводити огляд приміщень, у разі необхідності примусово відкривати їх у встановленому порядку. Проте, примусове входження до житла не є першочерговим заходом примусового виконання рішення суду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, згідно положень цивільного законодавства та принципів цивільного судочинства обставини, на які посилається приватний виконавець, як на підстави подання про примусове проникнення до житла, повинні бути доведеними належними, допустимими та достатніми доказами.

Приватним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а також на підтвердження того, що вказане житло належить йому на праві приватної власності.

Також приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. не надано доказів того, що боржником ОСОБА_1 отримано копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2020 р.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення боржнику ОСОБА_1 повідомлення про обов`язок допустити його до квартири АДРЕСА_2 для проведення виконавчих дій.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник ухилявся від виконання судового рішення та перешкоджав приватному виконавцю у проведенні виконавчих дій, а тому подання приватного виконавця про примусове проникнення до житлового будинку, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення до житла особи відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя