Дата документу 30.11.2020
Справа № 501/903/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тимко М.Л.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом в якому просить стягувати щомісячно на її користь з відповідача ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дитина проживала та проживає з матір`ю, син до неї прив`язаний, а відповідач ніколи не виявляв проявів самостійного виховання сина. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 840,80 грн. (а.с.1-4).

Від представника позивача надійшла заява (а.с.47) в якій він просить розгляд справи провести без його участі та без участі позивача. Просить взяти до уваги заяву відповідача про часткове визнання позову та ухвалити рішення відповідно до заяви відповідача.

Відповідач надав заяву в якій позовні вимоги визнав частково, а саме зазначив, що може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, а проти визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не заперечує (а.с.43).

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив.

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 вересня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Овідіопольського районного суду одеської області від 25 січня 2018 року було розірвано (а.с.10, 11).

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).

Як було встановлено судом і не заперечувалось сторонами, дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Між сторонами не досягнуто домовленості про спосіб виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини з боку відповідача.

Згідно ст.ст.180, 181, 183 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі спору розмір аліментів визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки між сторонами по справі в добровільному порядку не досягнуто домовленості про спосіб виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини з боку відповідача - батькам дитини, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення аліментів правомірні та основані на законі.

У відповідності зі ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків, дружини.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, на утриманні відповідача відсутні інші неповнолітні діти, непрацездатні батьки, дружина; утримання малолітньої дитини потребує значних матеріальних коштів, зокрема, на придбання дитячого харчування, одягу, предметів гігієни, ліків тощо. Позивач не в змозі самостійно забезпечити належне утримання дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі також є правомірними, оскільки відповідно до ст.184 ч.1 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Ч.1 ст.191 СК України передбачає, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З урахуванням того, що відповідач згоден сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 2000,00 грн., з чим погодилась сторона позивача, суд вважає, що аліменти на утримання дитини необхідно встановити у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно, оскільки такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов`язку обох батьків її утримувати.

При цьому, у випадку суттєвих змін щодо матеріального стану платника аліментів, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Щодо вимог про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Тому той факт, що дитина проживає з одним із батьків не означає, що другий батько позбавляється виховувати, матеріально забезпечувати його. Сімейне законодавство встановлює, що батько і мати - рівні в своїх правах.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1,2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Враховуючи, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, має особисту прихильність до неї, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно квитанції від 09.03.2020 (а.с.5) позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

П.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються… позивачі у справах про стягнення аліментів.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, то відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини, - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя