ПОСТАНОВА
Іменем України

24 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 385/1396/19

провадження № 22-ц/4809/1361/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
треті особи Орган опіки та піклування при Гайворонській районній державній адміністрації Кіровоградської області,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року у складі судді Панасюка І.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування при Гайворонській районній державній адміністрації Кіровоградської області, в якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти в розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до повноліття дітей.
В обґрунтування позову зазначала, що з 16.10.1999 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 20.10.2008 шлюб між нею та відповідачем розірвано.
Після розірвання шлюбу відповідач змінив місце проживання, а діти залишилися проживати з нею, де проживають до теперішнього часу і знаходяться на її повному утриманні.
Зазначала, що відповідач на протязі всього цього часу не цікавиться життям дітей не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними, не приділяє уваги. Такі дії позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.
Позивач також зазначає, що згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Гайворонського районного суду від 20.06.2011 з відповідача на її користь на утримання їх двох неповнолітніх дітей стягуються аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття сина ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім по 350 грн. щомісячно до повноліття сина ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Оскільки відповідач добровільно ніякої матеріальної допомоги не надає, аліменти своєчасно не сплачує, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей та стягувати аліменти в розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року позов задоволено частково. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області, аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня вступу рішення в законну силу до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Виконавчий лист виданий 12.07.2011 Гайворонським районним судом Кіровоградської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з дня вступу рішення суду в законну силу до повноліття ОСОБА_3 , а потім по 350 гривень щомісячно до повноліття ОСОБА_4 , відізвати з виконання та приєднати до матеріалів справи.
В іншій частині позовних вимог про стягнення аліментів та про допуск до негайного виконання стягнення аліментів за один місяць відмовлено. Стягнуто з відповідача 768,40 гривень судового збору на користь держави.
Рішення суду мотивоване тим, що позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, а також, що неналежне виконання ОСОБА_2 його батьківських обов`язків створило загрожує їх життю, про що суду не надано жодного доказу.
Суд першої інстанцій дійшов висновку, що необхідно змінити розмір аліментів визначений за рішенням суду, і стягти їх в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повнолітня ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_3 25.03.2020 року став повнолітнім, заявлені позивачем вимоги відповідають вимогам чинного Законодавства, відповідач жодних заперечень до суду не подав та розмір стягнутих судом аліментів є менший від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови в позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 і вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема позивач вказувала, що з часу розірвання шлюбу з 20.10.2008 відповідач жодного разу не провідав дітей, не бачився з ними. Молодший син ОСОБА_7 взагалі не бачив батька, хоча вони живуть в одному місті. Судом першої інстанції не взято до уваги покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили зазначені обставини.

Крім того, зазначає, що суд взагалі не взяв до уваги довідку-розрахунок заборгованості, видану Подільським районним відділом ДВС м. Києва проте, що ОСОБА_2 , починаючи з липня 2011 року, з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей, по 2019 рік жодного разу не сплатив аліменти і загальна сума заборгованості станом на грудень 2019 року складає 62 300 грн. тобто, відповідач умисно, протягом 9-ти років ігнорує та не виконує рішення суду і жодного разу не надав будь-якої матеріальної допомоги.

Звертає увагу суду, що на засіданні комісії Органу опіки та піклування Гайворонської РДА вона та старший син ОСОБА_5 надали особисті пояснення про те, що вони наполягають на позбавленні батьківських прав відповідача. А в судове засідання на виклик суду позивач не з`явилася по поважній причині - вона перебувала на роботі за кордоном, щоб заробити кошти на утримання дітей.

Відповідач отримує заробітну плату, знає, що судом розглядається позов про позбавлення його батьківських прав, має можливість надати матеріальну допомогу дітям, проте продовжує умисно, свідомо ухилятися від батьківського обов?язку утримувати дітей - жодного разу аліменти так і не сплатив по даний час.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позбавлені батьківських прав ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8). 20.10.2008 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9).
Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати біля позивача, де проживають до теперішнього часу, що підтверджується довідкою від 14.05.2019 № 1932 виданою Гайворонською міською радою Гайворонського району Кіровоградської області (а.с. 10).
Відповідач не цікавиться життям дітей, не бачиться з ними (а.с. 12, 14), не забезпечує дітей медичним доглядом, що вбачається з листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Гайворонської районної ради від 16.05.2019 № 01/382 (а.с. 15).
У висновку наданому органом опіки та піклування Гайворонської районної державної адміністрації Кіровоградської області зазначено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є доцільним та не відповідає інтересам дітей, оскільки відповідно до інформації наданої Гайворонським районним комісаріатом на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2019 № 179, ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом в ОТУ «Схід» Донецької області в зоні проведення Операції Об`єднаних Сил, що унеможливлює об`єктивно вивчити питання щодо ухилення чи не ухилення останнім від виконання батьківських обов`язків стосовно вищевказаних дітей (а.с. 44).
Також судом встановлено, що відповідач записаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Згідно виконавчого листа, виданого на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2011 року, з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання їх двох дітей в розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім по 350 грн. щомісячно до повноліття сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 16).
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Позивач ОСОБА_1 , представник Органу опіки та піклування та відповідач ОСОБА_2 , які належним чином були повідомленими про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.
Від позивача ОСОБА_1 та Органу опіки та піклування надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.11.2020 розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції, беручи до уваги, що в судове засідання учасники справи не з?явилися, розгляд справи в режимі відеоконференції не здійснювався.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного дітей : - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та має велику заборгованість по сплаті аліментів на їх утримання.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
При цьому Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.
При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.
Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.
В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей та його винної поведінки, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
З урахуванням якнайкращих інтересів дітей та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.
Крім того, на час ухвалення судового рішення, син ОСОБА_5 досяг повноліття, а позбавлення батьківських прав згідно чинного законодавства допускається тільки відносно дітей, які не досягли 18 років.

Посилання апеляційної скарги як на підставу для позбавлення батьківських прав на те, що відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.
Твердження апеляційної скарги про те, що суд безпідставно прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування також не спростовує законність та обґрунтованість судового рішення так, як відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо вирішення справи має рекомендаційне значення. Суд, з урахуванням усіх обставин справи, має право погодитися чи не погодитися з висновком органу опіки і піклування та ухвалити відповідне рішення.
Суд першої інстанції врахував обставини справи та обґрунтовано вважав, що ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль щодо активного виконання батьківського обов`язку виховання дітей та їх матеріального забезпечення.
Збереження за позивачем його батьківських прав відносно дітей задля забезпечення їх права на батьківське піклування і виховання відповідає їх найкращим інтересам.
При цьому, належить попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність якнайскоріше змінити ставлення до виховання та матеріальне утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 на відповідальне і дієве, а на орган опіки та піклування покласти обов`язок здійснювати контроль за виконанням відповідачем своїх обов`язків.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування в частині, що оскаржується, відсутні.
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2020 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань
Судді О.Л. Карпенко
С.І. Мурашко