ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 638/16248/18

провадження № 22-ц/818/4470/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Вірютіної Оксани Володимирівни - представника Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року в складі судді Чередник В.Є.,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») в особі свого представника Вірютіної Оксани Володимирівни звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення з ОСОБА_1 вартості спожитої теплової енергії.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що відповідач є власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 1, мансарди № 4-10 в житловому будинку літ. А-4, загальною площею 160,6 кв. м. , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та користується тепловою енергією, яку постачає позивач.

На протязі 2016-2018 років КП «ХТМ» неодноразово направляло на адресу ОСОБА_1 листи з вимогами про сплату заборгованості за послуги з теплопостачання, на які відповідач не відреагував.

За період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2019 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання склала суму в розмірі 8548,18 грн, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь з урахуванням 3 % річних у розмірі 129,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 248,48 грн,

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року в задоволенні позову КП «ХТМ» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання споживачу послуг з постачання теплової енергії в період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2018 року, на підставі чого позивачем були зроблені розрахунки заборгованості, а у споживача виникнув би обов`язок їх сплатити.

На зазначене рішення суду першої інстанції Вірютіна О.В. - представник КП «ХТМ» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга, з урахуванням доповнень, мотивована тим, що факт споживання відповідачем теплової енергії з 01 грудня 2015 року про 01 квітня 2018 року підтверджується актами про підключення та про відключення опалення на початку та наприкінці опалювальних сезонів. Відповідач не надав суду доказів відключення нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , від системи теплопостачання у встановленому законом порядку. Самовільне відключення від системи теплопостачання не є підставою для звільнення від оплати спожитої теплової енергії, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 644/9615/16-ц ( провадження № 61-26332св18).

22 вересня 2020 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що об`єкт по АДРЕСА_1 , не опалюється, що зафіксовано в акті обстеження № 174/4450 від 01 серпня 2016 року. У зв`язку з цим ОСОБА_1 звертався з проханням направити представника КП «ХТМ» для проведення обстеження приміщення на предмет наявності централізованого опалення. При укладенні договору купівлі-продажу теплової енергії він не підписав додаток № 1 та № 2 до договору, а в додатку № 4 вказаний об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 викреслено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень цокольного поверху № 1-:-10, мансарди № 4-:-10 в житловому будинку літ. А-4, загальною площею 160,6 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 20 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., реєстровий № 240. (а. с. 46-47, 48).

Відповідно до копії технічного паспорту, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі- КП «ХМБТІ», реєстровий № 5885, опалення нежитлових приміщень центральне, опалювальна площа складає 160,6 кв. м. (а. с.163-166).

01 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та КП «ХТМ» укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 14201 приміщень, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із цим, додатки, які містять розрахунки щодо приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем не підписані (а. с. 37-45 т. 1).

Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення вбудованого споживача до джерела теплової енергії в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 28 жовтня 2015 року за № 174/8135, від 25 жовтня 2016 року № 174/12658, від 31 жовтня 2017 року № 174/16970 та актами про відключення вбудованого споживача від джерела теплової енергії від 05 квітня 2016 року № 174/10519, від 03 квітня 2017 року № 174/14561, від 10 квітня 2018 року № 174/19451 (а. с. 12 -20 т. 1).

Таким чином, ОСОБА_1 користується тепловою енергією, яку подає КП «ХТМ» в цілому в централізовану систему теплопостачання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без договору, в тому числі нежитлове приміщення за цією адресою.

Представником КП «ХТМ» виходом за адресою АДРЕСА_1 з метою обстеження системи теплоспоживання було складено акт, який містить вимогу укласти договір з постачальною організацією та сплатити рахунок за користування тепловою енергією, яку споживає ОСОБА_1 без укладення договору.

КП «ХТМ» у своїй діяльності керуються Законом України «Про теплопостачання», Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03 жовтня 2007 року тощо.

Законом України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв на проведення ремонтних і профілактичних робіт, міжопалювальний період для систем опалення, ліквідацію наслідків, пов`язаних з дією непереборної сили.

На підставі частини другої статті 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

На підставі частини другої статті 22 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» виробник зобов`язаний виробити житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору, стандартів, нормативів, норм і правил.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 26 цього ж Закону, у разі якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті.

Приписами статті 24 Закону України «Про теплопостачання» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що споживач теплової енергії має право, зокрема, на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 25 Правил № 630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пункту 26 Правил № 630 відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4 (далі - Порядок № 4; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг ЦО і ГВП орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП, призначає голову та затверджує її склад, затверджує положення про роботу комісії. Засідання постійно діючої міжвідомчої комісії відбуваються у міру потреби, але не рідше одного разу на місяць.

Пунктом 2.1 Порядку № 4 передбачено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 4 комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання. Комісією, у разі необхідності, можуть розглядатися питання збільшення потужностей та можуть розроблятися пропозиції щодо їх фінансування, а також заміни систем внутрішньоквартальних, а в деяких випадках і магістральних мереж газо-, водо-, теплопостачання. Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку № 4 отримання технічних умов може виконуватись безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що дозвіл на відключення від мереж централізованого опалення та теплопостачання може бути виданий лише за умови відключення цілого житлового будинку, на підтвердження чого додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. При цьому, можливість відключення окремої квартири (приміщення) Порядком № 4 не передбачена, а заява, що надходить від власника або наймача (орендаря) окремого приміщення житлового будинку, Комісія має право не розглядати.

Крім того, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за № 1320/14587, у Порядок № 4 були внесені зміни, загальний зміст яких зводиться до можливості відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води лише цілого житлового будинку, а не його окремих приміщень.

Отже, здійснення відключення від мережі централізованого опалення можливе лише всього житлового будинку за умови обов`язкової відмови всіх споживачів будинку від зазначених послуг та за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту.

Даний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 234/1116/16-а, від 04 квітня 2018 року у справі № 826/9835/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 210/2496/15-а (2-а/210/14/16).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до копії технічного паспорту КП «ХМБТІ» площа нежитлових приміщень цокольного поверху №1-го, мансарди № 4-10 в житловому будинку літ. А-4, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 складає 160,6 м. кв. Приміщення обладнане центральним опаленням, каналізацією, водопроводом. Система опалення вказаного нежитлового приміщення єдина з системою опалення житлового будинку АДРЕСА_1 .

При цьому система опалення відноситься до санітарно-технічного обладнання житлового будинку, об`єднує всі квартири житлового будинку. Самовільне відключення приміщень від системи опалення без отримання технічних умов, зокрема розробки схеми теплопостачання для забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлового дому, не допускається. У разі наміру не отримувати відповідні послуги споживач повинен у передбачений законом спосіб провести відключення приміщення від мережі теплопостачання за наявності для цього технічних умов.

Відтак КП «ХТМ» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. А відсутність між сторонами договірних відносин не звільняє його від оплати послуг з теплопостачання.

Матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на відключення від мережі централізованого опалення цих приміщень, за згоди всіх споживачів (мешканців) житлового будинку, в якому розташовані належні йому нежитлові приміщення, отримання документів щодо технічних умов можливості переобладнання системи теплопостачання, та прийняття комісією відповідного рішення з цього питання відповідно до положень пункту 1.2 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на виконання Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання відповідачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову КП «ХТМ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з опалювання нежитлових приміщень є помилковим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надання послуг з опалювання нежитлових приміщень підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

КП «ХТМ» при зверненні до суду першої інстанції сплатило судовий збір в розмірі 1762 грн, що документально підтверджено платіжним дорученням про сплату судового збору від 04 жовтня 2018 року (а. с. 4, т. 1), при зверненні до суду апеляційної інстанції - в розмірі 2643 грн, що документально підтверджено платіжним дорученням про сплату судового збору від 07 серпня 2020 року (а. с. 7, т. 2).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 4405,00 грн

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Вірютіної Оксани Володимирівни - представника Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 червня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2018 року в розмірі 8548 (вісім тисяч п`ятсот сорок вісім) грн 18 коп., інфляційні втрати в розмірі 248 (двісті сорок вісім) грн 48 коп., 3 % річних в розмірі 129 (сто двадцять дев`ять) грн 00 коп.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у загальному розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова