Справа № 468/1446/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання Рафальської К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 468/1446/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 14 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 1200 доларів США. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми ОСОБА_2 власноручно написала розписку про отримання вказаної суми грошових коштів. Вказаним договором позики було обумовлене зобов`язання ОСОБА_2 повернути суму позики до квітня 2020 року. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернув.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суми заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Після перерви від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні підтвердив факт укладення між сторонами договору позики на суму 1200 доларів США, при цьому, вказав, що позивач в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання отримав документи на будинок, тому відповідач готовий повернути позивачу отримані в позику грошові кошти за умови повернення позивачем документів на будинок. Після перерви від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі матеріали (оригінал розписки ОСОБА_2 від 14.02.2020 року; відомості про офіційних курс гривні щодо іноземних валют станом на 07.10.2020 року) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову.

В ході судового розгляду встановлено, що 14 лютого 2020 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) був укладений договір позики на суму 1200 доларів США. На підтвердження умов договору та факту отримання вказаної грошової суми ОСОБА_2 власноручно написала розписку. В тексті розписки визначений обов`язок ОСОБА_2 з повернення цієї суми до квітня місяця 2020 року та є дата складання розписки 14.02.2020 року і, оскільки іншої окремо зазначеної дати отримання грошей розписка не містить, то саме цю дату слід вважати датою, коли були отримані гроші та укладений відповідний договір позики.

Таким чином, в наданій позивачем розписці є усі складові боргового документа, що підтверджує укладання сторонами договору позики.

В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки.

Внаслідок цього заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 14.02.2020 року становить 1200 доларів США.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що зобов`язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами закону. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми позики, то вимоги в цій частині підлягають задоволенню відповідно до процитованих вище положень ст. 1046 ЦК України та того, що суду не надано доказів повернення позивачем відповідачу отриманих в позику грошових коштів.

При цьому, з розписки ОСОБА_2 від 14.02.2020 року слідує, що позика була надана відповідачу саме в доларах США і саме в такій валюті розписка передбачала обов`язок позичальника повернути суму позики.

За такого, з відповідача на користь позивача належить стягнути саме 1200 доларів США в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 14.02.2020 року.

При цьому, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідність при цьому стягнення боргу в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18.

При цьому, суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19.

Заперечення відповідача щодо того, що перед поверненням позивачу грошових коштів він має повернути відповідачу отримані ним документи на будинок, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу за договором позики, оскільки процитовані вище положення закону, що регулюють відносини позики, та текст розписки ОСОБА_2 від 14.02.2020 року не передбачають такої умови для повернення позичальником отриманих в позику грошових коштів, строк повернення яких вже настав.

Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання правочину і права позивача на отримання виконання зобов`язання за договором позики, що є підставою для задоволення позову стягнення на користь позивача суми боргу в розмірі 1200 доларів США.

Вищенаведене є підставою для задоволення позовних вимог.

Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 141; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 14.02.2020 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1200 (одну тисячу двісті) доларів США в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 14.02.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 27.11.2020 року.

суддя: