єдиний унікальний номер справи 546/1155/19
номер провадження 2/546/168/20
01 грудня 2020 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 546/1155/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 04.01.2017 року, 24.01.2017 року, 04.02.2017 року та 14.02.2017 року було укладено письмові договори про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до яких позивач передає грошові кошти на загальну суму 180900 грн, а відповідач зобов`язується повернути їх у строки, визначені даними договорами. Однак ОСОБА_2 свої зобов`язання за договорами щодо повернення грошових коштів в обумовлені сторонами строки не виконав, чим допустив порушення умов договорів, які є предметом даного спору. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь борг, що становить 180900 грн, понесені ним судові витрати в розмірі 1800 грн та 9000 грн витрат на правову допомогу.
Провадження у справі відкрите ухвалою попереднього складу суду від 28.10.2019 року.
Ухвалою від 11.08.2020 року справу прийнято до провадження судді Зіненка Ю.В. та призначене судове засідання на 13 год. 00 хв. 10.09.2020 року, яке відкладене на 14 год. 00 хв. 29.10.2020 року та в подальшому було відкладене 08 год. 30 хв. 01.12.2020 року у зв`язку з неявкам належним чином повідомленого відповідача ОСОБА_2 .
У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 76).
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання 10.09.2020 року, 29.10.2020 року та 01.12.2020 року не з`явився, відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. До суду повернулися конверти з поштовими відмітками про невручення судових повісток відповідачу «адресат не проживає» та «відсутній за вказаною адресою» (а.с. 72, 74, 82).
Крім цього судом здійснювався виклик відповідача через оголошення на веб сторінці суду офіційного веб-сайту судової влади України в строки, визначені частиною 1 статті 128 ЦПК України (а.с.73,80).
Отже, за письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення частини 2 статті 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Отже, між сторонами існують зобов`язання за договорами позики.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач свої обов`язки за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2017 року, 24.01.2017 року, 04.02.2017 року та 14.02.2017 року виконав в повному обсязі, а саме, перерахував відповідачу грошові кошти на загальну суму 180000 грн.
Відповідач же за вказаними вище договорами свої зобов`язання в частині повернення грошових коштів в сумі 180000 грн не виконав, будь-яких доказів, які б спростовували факт отримання цих коштів чи підтверджували виконання ним зобов`язання шляхом повернення грошових коштів ОСОБА_2 , не надано.
У відповідності до ст. 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Статтями 526, 530 ЦК України зазначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2017 року, 24.01.2017 року, 04.02.2017 року, 14.02.2017 року та добровільно не погашає суму боргу.
Тому стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягають грошові кошти в сумі 180000 грн, які документально підтверджені належними та достатніми доказами.
Щодо стягнення іншої частини заявленої суми позову в розмірі 900,00 грн суд зазначає наступне.
А тому в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення 900,00 грн слід відмовити за безпідставністю.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно чатстини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем у позовній заяві зазначено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які складаються з судового збору у сумі 1809 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 9800 грн (а.с. 2-5). Зокрема, позивач на підтвердження своїх витрат, пов`язаних з розглядом судової справи витрат на професійну правничу допомогу, надав суду договір від 24.09.2019 р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем ОСОБА_3 та адвокатом Левковим В.М. (а.с.16). Згідно з додатком до Договору про надання правової допомоги від 24.09.2019 року, ставка за одну годину роботи адвоката становить 817,00 грн; загальну вартість послуг адвоката визначено та погоджено сторонами в розмірі 9804 грн. Крім цього позивачем надано копію Рішення №17 розширеного засідання Ради адвокатів Харківської області про розмір адвокатського гонорару за годину роботи (а.с.20-23) та копію свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 (а.с.24).
Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Позивачем ОСОБА_1 на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано суду квитанцію до прибуткового касового ордера № 62 від 26.09.2019 року, відповідно до якої адвокатом Левковим Віталієм Миколайовичем прийнято від ОСОБА_1 авансову плату в розмірі 4900 грн (а.с. 14).
Таким чином, позивачем доведено належним чином витрати на професійну правничу допомогу саме в розмірі 4900 грн. В зв`язку з частковим задоволенням позову до стягнення підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4875,50 грн. В стягненні іншої частини витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю.
Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по даній справі в розмірі 1809,00 грн було зараховано до Державного бюджету України (а.с.28).
Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ОСОБА_2 в розмірі 1799,96 грн на користь ОСОБА_1 .
На підставі викладеного та, керуючись ст. 526, 530, 610, 1046-1050, ЦК України, ст. 1-18, 81-82, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2017 року, 24.01.2017 року, 04.02.2017 року та 14.02.2017 року у сумі 180000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити за недоведеністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1799 (одна тисяча сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 96 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4875 (чотири тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень 50 копійок.
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: с. Глибока Балка Решетилівського району Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Ю.В. Зіненко