Єдиний унікальний номер 933/137/20
Номер провадження 22-ц/804/3082/20
Єдиний унікальний номер 933/137/20 Головуючий у 1 інстанції Попович І.А.
Номер провадження 22-ц/804/3082/20 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 грудня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Гуляєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №933/137/20 за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 липня 2020 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Олександрівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить право на частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» Олександрівського району Донецької області розміром 5,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії № 113631, виданий Олександрівською районною державною адміністрацією Донецької області 22 березня 2001 року.

Він є спадкоємцем цієї спадщини за заповітом.

Посилаючись на те, що з метою прийняття спадщини, він звертався до Олександрівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , але йому було відмовлено у зв`язку із відсутністю такого запису у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

Таким чином, він не міг звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за відсутності документів, підтверджуючих смерть ОСОБА_2 ..

У спілкуванні із знайомими померлої, він з`ясував, що ОСОБА_2 за життя мала проблеми з неправильним написанням свого прізвища « ОСОБА_3 » - через «О».

За чергового звернення до відділу РАЦС з`ясувалась помилка у записі Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Прізвище ОСОБА_4 було написано через «О» - ОСОБА_3 , що зумовило відмову у видачі свідоцтва про смерть. Вищевказана помилка була виправлена лише 28 листопада 2019 року. Цього ж дня позивачем було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ..

23 грудня 2019 року державним нотаріусом Звягіною А.Ф. було винесено постанову про відмову позивачу у вчинені нотаріальних дій у зв`язку із спливом шестимісячного строку з дня смерті для прийняття спадщини.

Вважаючи вищенаведені причини пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини поважними, просив визначити йому додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 21 липня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 липня 2020 року та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскільки він отримав свідоцтво про смерть 28 листопада 2019 року, після виправлення помилки в прізвищі спадкодавця ОСОБА_2 , саме з цієї дати зміг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Висновки суду першої інстанції про відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів у позивача для звернення із заявою про прийняття спадщини не відповідають нормам матеріального закону та фактичним обставинам справи, оскільки відповідно до Інструкції про порядок вчення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5 для вчинення нотаріальних дій із спадковим майном нотаріус в першу чергу перевіряє факт смерті спадкодавця, підтверджується свідоцтвом про смерть.

Отже, без свідоцтва про смерть спадкодавця він не міг звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на апеляційну скаргу Олександрівська селищна рада зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування доводів відзиву вказує, що посилання позивача ОСОБА_1 на наявність у нього об`єктивних причин, через які він не міг звернутись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 під час розгляду справи судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам, на які посилався позивач та наявним в матеріалах справи доказам.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача Олександрівської селищної ради не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 113631, виданого 22 березня 2001 року на підставі рішення Олександрівської райдержадміністрації за № 693-р від 27 грудня 2000 року, ОСОБА_2 є власником земельної частки (паю) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 5,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) становить 43799,28 гривень.

Також судом встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 03 березня 2004 року приватним нотаріусом Левочка М.М., спадщину у вигляді майнового права на земельну частку (пай) з земель, які перебували у колективній власності КСП «Україна», розміром 5,77 в умовних кадастрових гектарах, ОСОБА_2 , заповіла позивачу ОСОБА_1 ..

Крім цього судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 28 листопада 2019 року, на підставі висновку, були внесені зміни до актового запису про смерть ОСОБА_2 , а саме: змінено прізвище померлої з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

Постановою державного нотаріуса Олександрівської державної нотаріальної контори від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 23 грудня 2019 року відкрита спадкова справа за № 65284575 після смерті ОСОБА_2 ..

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року (справа № 240/469/18) спадкове майно після смерті ОСОБА_2 визнано відумерлою спадщиною та передано у комунальну власність територіальної громади.

Постановою Донецького апеляційного суду від 23 червня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2018 року (справа № 240/469/18), скасовано та в задоволенні заяви першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі заявника: Олександрівської селищної ради Донецької області про визнання спадщини відумерлою відмовлено.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , маючи відповідні документи (копію паспорта спадкодавця, заповіт, сертифікат на право на земельну частку (пай), до Олександрівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в зазначений строк не звертався.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності свідчать про відсутність у позивача протягом 6 місяців після відкриття спадщини об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Посилання позивача на відмову в видачі йому свідоцтва про смерть спадкодавця, як підставу визначення йому додаткового строку, суд не вважав об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для звернення з заявою до нотаріуса, оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів, переконався, що позивачу було відомо про смерть спадкодавця в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. До Олександрівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в зазначений строк, позивач, маючи на руках відповідні документи (копію паспорта спадкодавця, заповіт, сертифікат на право на земельну частку (пай), офіційно не звертався. Обставина у вигляді наявності помилки у зазначенні прізвища спадкодавця у свідоцтві про смерть не була об`єктивною, непереборною та істотною перепоною для подання заяви нотаріусу, а також підтверджена тим, що належне, офіційне звернення до Олександрівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області в листопаді 2019 року, дозволило виправити помилку в прізвищі та отримати свідоцтво про смерть спадкодавця в короткий термін.

Такі висновки суду відповідають вимогам матеріального закону та встановленим обставинам справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст. 1233, 1224 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . (а.с.3)

Відповідно до заповіту, посвідченого 03 березня 2004 року приватним нотаріусом Левочка М.М., спадщину у вигляді майнового права на земельну частку (пай) з земель, які перебували у колективній власності КСП «Україна», розміром 5,77 в умовних кадастрових гектарах, ОСОБА_2 , заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с.4)

Встановлено, що ОСОБА_1 до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку не подав.

Згідно зі ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався цим правом на прийняття спадщини через відсутність іншої необхідної інформації то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 21 вересня 2020 року у справі № 686/22510/19 (провадження № 61-4361св20).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відсутність у позивача свідоцтва про смерть спадкодавця не може розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднювала здійснення ним цих дій, скільки відсутність зазначеного свідоцтва не є перешкодою для звернення з відповідною заявою до нотаріуса, на якого і покладено обов`язок з`ясування відомостей стосовно факту смерті спадкодавця.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2020 року № 310/2327/18 (провадження № 61-5173св19).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у нього можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через відсутність у нього свідоцтва про смерть спадкодавця у відповідності до Інструкції про порядок вчення нотаріальних дій нотаріусом України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року за № 20/5, є необґрунтованими, оскільки зазначена Інструкція не містить зазначених обмежень для спадкоємців щодо звернення із заявою про прийняття спадщини.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а посилання позивача на те, що він не міг звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за відсутності документів, підтверджуючих смерть ОСОБА_2 , не дає правових підстав для визначення додаткового строку для вчинення вказаних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону ї підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська