Справа № 629/4924/20
Провадження № 2/629/1450/20
30.11.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Каращука Т.О., за участю секретаря Котяй А.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, посилаючись на те, що він з ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 18 вересня 2007 року. Від даного шлюбу є діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком, інших джерел доходів не має. На даний час має скрутне матеріальне становище, оскільки сплачує заборгованість за комунальні послуги, яка утворилася за час їх спільного проживання з колишньою дружиною та дітьми у його квартирі. Син матеріально йому не допомагає, комунальні послуги не сплачує, з ним не спілкується. Відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, аліменти нікому не сплачує, а тому має можливість сплачувати аліменти на його утримання. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду.
05.11.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, але ОСОБА_2 відзиву так і не надав.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано 18 вересня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 09 жовтня 2019 року.
В позові ОСОБА_1 вказав, що від шлюбу має двох дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лозівському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 02.01.2015 року по теперішній час і одержує пенсію за віком в розмірі 1712 гривень, що підтверджується копією виписки з розпорядження про призначення пенсії, наданої Лозівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Позивач вказує на те, що його повнолітній син ОСОБА_2 - відповідач по справі є працездатним, має задовільний стан здоров`я, аліменти нікому не сплачує, тому має можливість сплачувати аліменти на його утримання, так як його пенсії не вистачає йому на життя, оскільки він сплачує заборгованість за комунальні послуги, яка утворилася за час їхнього спільного проживання. Крім того зазначив, що відповідач зареєстрований в його квартирі, але витрати по утриманню житла не несе, участі у спільному побуті не приймає, добровільно знятися з місця реєстрації відмовляється. Син матеріально йому не допомагає, з ним не спілкується.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.
Безсумнівно, неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. ОСОБА_5 , доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш потрібно пам`ятати, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов`язку перед батьками.
Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.
Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.
Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.
При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.
Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.
Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15.
Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію, якої не вистачає на його життя у зв`язку з тим, що він сплачує заборгованість за комунальні послуги, інших доходів не має, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітній син.
Згідно Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.
Із наданих позивачем виписки з розпорядження про призначення пенсії, вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Таким чином, на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією за віком у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.
Щодо посилання позивача про несплату відповідачем комунальних послуг та відмову від зняття з реєстрації, як на підставу своїх вимог, то суд роз`яснює, що відповідач, як власник майна має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача. Позивачем навіть не надано копії свідоцтва про народження відповідача, на підтвердження факту родинних відносин між сторонами.
Факт непрацездатності позивача та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.
Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки відомостей про розмір доходів відповідача суду не надано.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, позивач на обґрунтування заявлених ним позовних вимог не надав доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а саме доказів, що він потребує матеріальної допомоги та доказів родинних відносин між ним та відповідачем.
З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд-
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач, який брав участь у справі, але не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Федорівка, Сіверського району, Новосибірської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 26 грудня 2001 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Лозова, Харківської області, громадянин України, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Т.О. Каращук