Справа № 308/9122/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2020 року вказана позовна заява залишена без руху, із зазначенням недоліків. Так в ухвалі було вказано на те, що:

Зі змісту позовної заяви встановлено, що відповідачами у справі є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). На адресу суду надійшли відомості з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, від 21.09.2020 №3.1.8/6741/ згідно яких частина відповідачів зареєстровані за вказаною в позовній заяві адресою. Із довідок, що надійшли на адресу суду із відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 18.09.2020 №991/18-06, вбачається, що за зазначеною в позовній заяві адресою зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Згідно відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Закарпатській області, - ОСОБА_4 , 2000 р.н. зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 з 26.06.2012 року. Згідно довідки наданої на адресу суду відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради ОСОБА_4 , зареєстрованим по м. Ужгород не значиться.

В ухвалі від 01.10.2020 року також було вказано на те, що в прохальній частині позовної заяви позивач ставить вимогу про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не надано жодних даних, що відповідач ОСОБА_4 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 або зареєстрований на даний час.

Позивачу було вказано на необхідність привести позовні вимоги у відповідності то норм чинного законодавства, конкретизувати вимоги щодо такого відповідача.

Разом із тим в ухвалі було зазначено і те, що із долучених до позовної заяви документів вбачається, що згідно довідки про постійне проживання « Пані ОСОБА_6 , розлучена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », та її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, доказів того, що « Пані ОСОБА_6 , розлучена ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » та - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одна і та сама особа в такій довідці відсутні інших відомостей суду позивачем не надано.

Позивачу було вказано і на те, що за її твердженням відпоівдачі виїхали на постійне місце проживання за кордон. Таким, чином оскільки відповідачі по справі перебувають за кордоном, постійно там проживають, то в подальшому при відкритті провадження у справі у суду виникне необхідність направити вказаним особам копії процесуальних документі, копії позовної заяви, а статтею 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні. Витрати, пов`язані із залученням перекладача, сплачуються у порядку, передбаченомустаттею 86 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції яка втратила чинність). Переклад здійснюється фахівцем, запрошеним до відповідного суду України згідно із статтею 55 Цивільного процесуального кодексу України ( в редакції яка втратила чинність), або засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально. Ізнаведеного випливає, що позивачу необхідно надати до суду копії позовної заяви разом із доданими до них документами з перекладом відповідно до Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 27.06.2008 № 1092/5/54. Так, згідно п2.3. вказаної Інструкції Доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Окрім того в ухвалі про залишення позовної зави без руху було вказано і на те, що відповідачем по справі заявлено неповнолітнього, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,сина ОСОБА_3 . Згідно з ч. 4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Таким чином, вказано норма передбачає що в категорії справи до яких належить даний позов обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Разом із тим позивачем до участі у справі такий орган не залучено, клопотання про його залучення відсутнє. Так. Позивачу було вказано на те, що враховуючи, що позовні вимоги стосуються, в тому числі, інтересів малолітніх дітей, з метою захисту прав дітей, до участі в даній справі необхідно залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування.

Ухвала від 01.10.2020 року була направлена позивачу та його представнику заказним листом із повідомленням про вручення. Згідно повернутого на адресу суду повідомлення про вручення поштового відправлення, позивач отримав ухвалу про залишення позовної зави без руху12.10.2020 року. Разом із тим станом на 30.11.2020 недоліки позовної зави не усунуто.

Конституцією України гарантується право на судовий захист, водночас, виходячи зі змісту ч.2 ст. 68 Конституції України, необізнанність із законами не звільняє від юридичної відповідальності.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

Суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

В даному випадку позивач отримавши ухвалу про залишення позовної заяви без руху, будучи обізнаним із встановленим судом строком для усунення недоліків позовної заяви відповідно міг, усунути виявлені недоліки, або скористатися своїм правом на подання клопотання про продовження вказаного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Окрім того, право позивача на судовий захист не порушено, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - визнати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи,якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош