Ухвала

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 180/778/20

провадження № 61-17138ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року у складі судді Янжули О. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Каратаєвої Л. О., Куценко Т. Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 19 років 8 місяців. За час роботи на цьому підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював: вібрація, важкість праці, нахили корпусу, хімічні речовини, шум. Первинним оглядом медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) у 2015 році йому встановлено

50 процентів втрати працездатності та третю групу інвалідності за професійними захворюваннями. При повторному огляді МСЕК залишено безстроково третю групу інвалідності та 50 процентів втрати працездатності, з яких: 30 процентів - вібраційна хвороба, 5 процентів - радикулопатія, 10 процентів - хронічне обструктивне захворювання легень, 5 процентів - туговухість. Втрата його професійної працездатності завдала йому моральної шкоди, зокрема він змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Крім того, зазначене також призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, болями, втомою; він не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильного болю.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь 150 000,00 грн без урахування податку з доходів фізичних осіб - на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду

від 06 жовтня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 75 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просила рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди, та стягнути на відшкодування моральної шкоди 150 000,00 без утримання податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 150 000,00 грн та станом на 01 січня

2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*100=210 200,00).

Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника

Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з огляду на відсутність правових висновків Верховного Суду щодо обставин та доказів, наданих на їх підтвердження, які мають ураховуватися судами попередніх інстанцій при вирішенні справ про відшкодування працівнику моральної шкоди, завданої роботодавцем (його правонаступником) через невиконання ним обов`язку із забезпечення безпечних і здорових умов праці, що мало наслідком виникнення у ОСОБА_1 професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, а також те, що судами попередніх інстанцій неураховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц та постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц, є безпідставними, оскільки указані посилання безпосередньо є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчать про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Доводи касаційної скарги по суті зводяться до незгоди заявника із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а тому з огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтереста має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для висновку про відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак