Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2402/19

19 листопада 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката - Романка В.М.,

відповідача - ОСОБА_2 ,

його представника, адвоката - Федорук Ю.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на лікування, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на лікування.

Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2008 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив на неї наїзд, в результаті чого спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона по даний час лікується. Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2009 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначено останньому покарання. Зазначає, що висновком судово-медичної експертизи від 09.06.2017 року №028 встановлено прямий причинний зв`язок між ДТП та наслідками травмування у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до інвалідності 2-ї групи та згідно із вказаним висновком їй встановлено 50% втрати професійної працездатності. Періодичними рішеннями суду та останнім рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2019 року, зміненого рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.12.2017 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в її користь втрачений заробіток з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року в розмірі по 1600 грн. щомісячно, 62574 грн. заборгованості втраченого заробітку за період з 16.06.2016 року по 10.03.2017 року, 7289,54 коп. витрат на придбання медичних препаратів, 219,40 грн. витрат на проїзд в санаторій та в користь держави 702,34 грн. Після 10.03.2017 року вона продовжувала лікуватися і нею було витрачено на придбання медичних препаратів для лікування 10654,15 грн. та на проїзд 300,57 коп. За висновком судово-медичної експертизи від 09.06.2017 року №028 в неї встановлено 50% втрати професійної працездатності і за довідкою акту огляду МСЕК №156682 від 16.10.2018 року їй продовжено 2-гу групу інвалідності з 01.10.2018 року по 01.11.2020 року, за пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 з терміном дії по 31.10.2020 року вона є інвалідом 2-ї групи, що є підставою для продовження стягнення втраченого заробітку. Вказує на те, що на момент ДТП вона не працювала, тому за рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.12.2017 року в її користь з відповідача ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року стягнуто щомісячно втрачений заробіток, що становив половину мінімальної зарплати в сумі 1600 грн., який на час винесення даного рішення визначили з мінімальної заробітної плати за 2017 рік, яка становила 3200 грн. Водночас, Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» було збільшено мінімальну заробітну плату і вона становила 3723 грн., в зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті втраченого заробітку за 2018 рік в сумі 7938 грн. За Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата становила 4173 грн., тому їй належить в половинному розмірі втрачений заробіток, що становить 25038 грн. Всього заборгована сума втраченого заробітку з 01.01.2018 року по 01.01.2020 року становить 32976 грн. Згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» мінімальна заробітна плата становить 4723 грн., тому в половинному розмірі втрачений заробіток слід стягувати з 01.01.2020 року щомісячно по 2361,50 грн.

Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в її користь 10654,15 грн. витрат на лікування, 300,57 грн. витрат на проїзд до місця лікування та заборговану суму втраченого заробітку з 01.01.2018 року по 01.01.2020 року в сумі 32976 грн. та щомісячно з 01.01.2020 року по 01.11.2020 року стягувати втрачений заробіток по 2361, 50 грн.

24.12.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги позивача визнав частково. У відзиві відповідач зазначив, що визнає оплату тільки тих ліків, витрати на які підтверджені виписками з історії хвороби, медичних карток та відповідними чеками. Крім того, звертає увагу на те, що позивач, згідно тих чеків, які додані до позову і які можливо прочитати, придбала ліки та інші медичні засоби, які не входили до переліку препаратів, зазначених у вищевказаних виписних епікризах, виписках з історії хвороби стаціонарного хворого, медичних карток. З наведених до позову копій чеків, які є нечитабельними встановити, які саме позиції там зазначені не представляється можливим. Щодо виплат втраченого заробітку зазначив наступне. На виконання рішення суду він щомісячно сплачував позивачу по 1600 грн. втраченого заробітку з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року, що підтверджується чеками про перерахунок коштів. Позивач протягом зазначеного ним періоду з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року з вимогою щодо збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати до суду не зверталася. Будь-яких інших рішень з приводу зазначеного відшкодування судом не приймалося. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині збільшення стягнення з відповідача заборгованості по сплаті шкоди, завданої ушкодженням здоров`я за період з 01.01.2018 року по 01.01.2019 року в сумі 7938 грн. Також зазначив, що вимоги позивача щодо отримання від відповідача відшкодування шкоди з 01.01.2019 року і до 01.11.2020 року підпадають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики європейського суду. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію по інвалідності до 31.10.2020 року. Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №156682 від 16.10.2018 року позивач має другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Разом з тим, до матеріалів справи не долучено результати висновку МСЕК за 2018 рік. Позивач робить посилання на висновок судово-медичної експертизи за 2017 рік. Однак, відповідно до наданих нею виписок з медичних карт, в 2018 році вона неодноразово виписувалась з покращенням стану здоров`я. З урахуванням того, що в матеріалах позову відсутні докази втрати 50% професійної працездатності, в частині стягнення заробітку з 01.10.2018 року по 01.11.2020 року він позов не визнає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Романко В.М. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, які просили задоволити в повному обсязі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 та його представник адвокат Федорук Ю.І. в судовому засіданні позов позивача ОСОБА_1 визнали частково, а саме: відповідач погоджується сплатити понесені позивачем витрати на лікування, які були призначені лікарем і в свою чергу підтверджені відповідними чеками. В частині стягнення втраченого заробітку за період з 01.10.2018 року по 01.11.2020 року просить суд відмовити, оскільки в матеріалах справи відсутні докази втрати позивачем 50% професійної працездатності.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80,81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 і в результаті якої позивач ОСОБА_1 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент спричинення. За скоєне ДТП відповідача ОСОБА_2 визнано вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2009 року винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначено покарання.

Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22.09.2017 року, яке було змінено рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.12.2017 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 втрачений заробіток з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року в розмірі по 1600 грн. щомісячно. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1951 грн. 50 коп. втраченого заробітку за період з 01.11.2008 року по 13.05.2009 року відмовлено. Рішення Надвірнянського районного суду від 22.09.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62574 грн. заборгованості втраченого заробітку, 7289 грн. 54 коп. витрат на придбання медичних препаратів, 219 грн. 40 коп. витрат на проїзд до місця лікування та в користь держави 702 грн. 34 коп. судового збору залишено без зміни (а.с. 4-7).

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідач ОСОБА_2 щомісячно сплачував на користь позивача ОСОБА_1 призначену рішенням суду суму платежу, що підтверджується копіями чеків, які долучені до матеріалів справи (а.с. 36-39).

Згідно довідок до акту огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу ОСОБА_1 встановлено 2-гу групу інвалідності загального захворювання та 24.10.2018 року видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , термін дії якого до 31.10.2020 року ( а.с.9-10).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу ОСОБА_1 встановлено 2-гу групу загального захворювання з датою чергового переогляду 11.11.2022 року, яка долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частина 2 ст. 1195 ЦК України передбачає, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р., № 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Виходячи з роз`яснень, наданих у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом з`ясовано, що внаслідок отриманих травм під час ДТП стан здоров`я позивача ОСОБА_1 не покращився і вона на далі продовжувала лікуватися.

Зокрема, позивач ОСОБА_1 періодично знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділі Надвірнянської ЦРЛ, а саме в період: з 21.12.2017 року по 29.12.2017 року, з 26.06.2018 року по 06.07.2018 року, з 12.11.2018 року по 21.11.2018 року, з 25.03.2019 року по 02.04.2019 року, з 25.10.2019 року по 30.10.2019 року, що стверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6247 від 30.10.2019 року, №7685 від 29.12.2017 року, №4030 від 06.07.2018 року, № 6836 від 21.11.2018 року, №2032 від 02.04.2019 року (а.с.11,13,15,17,19). На придбання медичних препаратів ОСОБА_1 витрачено кошти, що підтверджується фіскальними та товарними чеками, долученими до матеріалів справи ( а.с. 12,16,18,20). Крім того, 31.10.2017 року позивачу ОСОБА_1 зроблено магнітно-резонансу томографію головного мозку вартістю 1000 грн., що підтверджується фіскальним чеком, долученим до матеріалів справи (а.с.14).

З наданих позивачем фіскальних та товарних чеків на підтвердження придбання ліків, які є розбірливими та читабельними судом підраховано, що їх загальна вартість становить 8543 грн. 51 коп.

Крім того, позивач ОСОБА_1 в період часу з 12.08.2018 року по 15.09.2018 року лікувалася в ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» курорт «Кульник», що стверджується випискою із історії хвороби № 143/78049, де на придбання квитків по маршруту Івано-Франківськ-Одеса-Івано-Франківськ витратила 300 грн. 57 коп., що підтверджується проїзними документами (а.с. 21-22).

Враховуючи, що позивач на підтвердження своїх вимог про відшкодування витрат, понесених на лікування та оздоровлення надала відповідні виписки з медичних карт, фіскальні чеки про придбання ліків, та проїзні квитки, суд прийшов до висновку про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Як вбачається зі ч. 1 ст.1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Судом встановлено, що на момент ДТП, позивач ОСОБА_1 не працювала тому за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.12.2017 року в її користь стягнуто з відповідача ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 року по 30.09.2018 року щомісячно втрачений заробіток що становив половину мінімальної зарплати в сумі 1600 грн., який на час винесення даного рішення визначили з мінімальної заробітної плати за 2017 рік, яка становила 3200 грн. Водночас, Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата становила 3723 грн.; Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» мінімальна заробітна плата становила 4173 грн., а Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» мінімальна заробітна плата становила 4723 грн.

Виходячи з викладеного, з врахуванням вимог ч.2 ст. 1197 ЦК України, суд враховуючи встановлений мінімум заробітної плати, погоджується з розрахунком розміру відшкодування втраченого заробітку, а саме, що з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню щомісячні платежі втраченого заробітку за період з 01.01.2018 року по 01.01.2020 року в сумі 32976 грн. та за період з 01.01.2020 року по 01.11.2020 року в сумі 25 976 грн. 50 коп.

Таким чином, суд, враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тоз відповідача в користь держави слід стягнути 840 грн. 80 коп. судового збору.

На підставі ст.ст. 1195,1197,1202 ЦК України та керуючись ст.141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, ст. 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 , 8543 грн. 51 коп. витрат на лікування, 300 грн. 57 коп. витрат на проїзд до місця лікування; заборговану суму втраченого заробітку з 01.01.2018 року по 01.01.2020 року в сумі 32976 грн. та 25976 грн. 50 коп. ( з розрахунку по 2361 грн. 50 коп. щомісячно) втраченого заробітку за період з 01.01.2020 року по 01.11.2020 року, а всього 67796 грн. 58 коп.

В решта вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 27.11.2020 року.