Провадження №2/592/3018/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який його представник підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що він, ОСОБА_2 , є власником будинку АДРЕСА_2 . Крім нього, за вказаною адресою зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3 , котра у добровільному порядку не бажає здійснити зняття з реєстрації місця проживання. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 13.07.2017 року, з червня 2016 року вони проживають окремо, спільного бюджету не ведуть, подружніх стосунків не підтримують; будь-які речі відповідача у спірному домоволодінні відсутні. Реєстрація ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 створює власнику перешкоди у володінні та користуванні належному йому майном. Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 16.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_3 , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких пояснень з приводу заявлених вимог не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши думку представника позивача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , на підставі Договору дарування житлового будинку серія АЕА №907030, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Мазною Г.І. від 12.06.2001 року, реєстраційний номер №4512, є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

Як вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи, наданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» СМР від 14.09.2020 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується будинковою книгою (а.с.12-16,20).

В період з 26.04.2014 року по 13.07.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі

(а.с.7-11).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.07.2017 року по справі №592/3646/17 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 26.04.2014 року, актовий запис №290, було розірвано (а.с.8-11).

Проте, відповідач, не будучи членом сім`ї власника будинку, продовжує бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , що чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні своєю власністю.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №702/101/18, аналіз положень гл. 32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

У житлових спорах про виселення/вселення, право на проживання колишнього члена сім`ї розглядається як сервітут, який припиняється судом за позовом власника житлового приміщення при наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 по справі №243/7004/17-ц та від 15.05.2017 року по справі №6-2931цс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.07.2017 року по справі №592/3646/17 вбачається, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з червня 2016 року проживають окремо, спільного бюджету не мають та господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Позивач стверджує, що будь-які речі відповідача у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні, на спростування чого ОСОБА_3 не надано жодного аргументу.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів на обґрунтування позовних вимог у їх сукупності, суд приходить до висновку, що реєстрація ОСОБА_3 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , чинить істотні перешкоди у реалізації права володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, оскільки останній вимушений сплачувати комунальні платежі за утримання будинку, виходячи з кількості зареєстрованих в ньому осіб, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Тобто, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко