Дата документу 25.11.2020 Справа № 332/1014/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/1014/20 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження №22-ц/807/2967/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Заявлені вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що вона проживає в одному будинку зі своїм братом ОСОБА_1 та його співмешканкою ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті батьків, брат заявниці ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_3 остаточно погіршили її здоров`я, як фізичне, так і психічне, оскільки з їхнього боку були постійні погрози, побої, образи нецензурною лайкою, женуть постійно з будинку, псують її майно, звернення до поліції успіху не дали.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просила суд:

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити їм знаходитись в місцях спільного проживання з ОСОБА_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - задоволено.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено наступне тимчасове обмеження їх прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою ОСОБА_2 .

Обмежувальний припис видано строком на шість місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надана належна правова оцінка усім наявним у матеріалах справи доказам, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства у розумінні Закону України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон № 2229-VIII).

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що вказану апеляційну скаргу не визнає та вважає її необґрунтованою. Під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 навмисного домашнього насильства, визначають ризики продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідних осіб спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

З такими висновками суду не можна погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради. (а.с.7).

26 лютого 2020 року інспектором роти УПП в Запорізькій області ДПП рядовим поліції Євтушенко А.І. було складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_1 , про те, що 06 лютого 2020 року об 11.00 годині ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив факт домашнього насильства економічного характеру, а саме незаконно відрізав електроенергію в 1/3 будинку, який належить його сестрі, ОСОБА_2 (а.с. 23).

За заявою ОСОБА_1 поліцейським Заводського ВПДВП ГУНП в Запорізькій області 24 квітня 2020 року винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , серії АА №032875, із забороною в будь - який час контактувати з постраждалою особою, строком на 5 діб з 12.00 год 24 квітня 2020 року по 12.00 год 29 квітня 2020 року.(а.с. 24).

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася з заявою, яку було внесено до ЄРДР, відповідно до якої з 31 квітня 2020 року ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_3 не виконують обмежувальний припис суду щодо заборони їм перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Обставини події встановлюються. (а.с. 66).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заявник аргументує вчиненням щодо неї дій, що містять ознаки фізичного, психологічного та економічного насильства.

В обґрунтування вчинення психологічного та фізичного насильства заявник зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 систематично морально принижують її, наносять побої, ображають, обзивають, висловлюються на її адрезу нецензурною лайкою, погрожують фізичною розправою. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 вчиняють і економічне насильство стосовно неї - женуть постійно з будинку, псують її майно.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 також посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Водночас, з термінового обмежувального припису, винесеного відносно ОСОБА_1 (а.с. 25), вбачається, що він був винесений у зв`язку з тим, що 24 квітня 2020 року за місцем мешекання ОСОБА_1 посварився зі своєю сестрою ОСОБА_2 , а не з підстав її побиття або завдання інших фізичних ушкоджень.

Крім того, зазначаючи в заяві про видачу обмежувального припису про застосування до ОСОБА_2 фізичного насильства з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , заявник посилається на висновок експерта, акт судово-медичного дослідження (обстеження), висновок спеціаліста, які датовані 2008, 2010, 2011, 2012 роками (а.с. 8-18), водночас, до суду з заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 звернулася в 2020 році, тобто, майже через 8, 10 років з дня складання таких висновків, тому колегія суддів не бере до уваги зазначені висновки. Крім того, з них не вбачається, що саме заподіювачем таких тілесних ушкоджень є ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 .

У матеріалах справи відстутній вирок про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 у будь-якій його формі, або судове рішення про притягнення останніх до адміністративної відповідальності за скоєння економісного насильства.

Звернення заявника до правоохоронних органів із заявами не свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у вчиненні протиправних дій останніми.

Напроти, матеріали справи свідчать лише про наявність між сторонами спору про користування будинком, який належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та земельною ділянкою, а також про наявність неприязних відносин між сторонами та тривалого конфлікту.

З огляду на зазначене, заявник не довела наявність обґрунтованих ризиків вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , домашнього насильства щодо неї, і потребу у її захисті в порядку, передбаченому Законом, оскільки із встановлених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до адміністративної або кримінальної відповідальності за насильство в сім`ї не притягалися, висновків експерта за результатами медичних експертиз щодо нанесення заявниці тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Звернення заявника до органів поліції не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідних осіб спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Судом установлено, що рішень по вказаним фактам між сторонами компетентними органами не приймалося.

Тобто, звертаючись до суду із згаданою заявою, ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.

Встановивши, що в порушення вимог статті 81 ЦПК України заявником не надано належних й допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , навмисного домашнього насильства щодо ОСОБА_2 докази, які містяться в матеріалах справи не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а свідчать лише про наявність неприязних відносин між сторонами та тривалого конфлікту щодо користування житловим будинком, який належить їм на праві спільної часткової власності, у зв`язку з чим суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до помилкового висновку про нявність підстав для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року у цій справі скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 27 листопада 2020 року.

Головуючий суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.