Справа № 357/8383/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона є власником 1 / 2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель квартири АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований її син ОСОБА_2 , відповідач по справі, який більше шести років не проживає у зазначеному житловому приміщенні, виїхав в Росію та не потребує житла в м. Біла Церква. Факт реєстрації відповідача створює ряд незручностей для позивача, як власника житла та перешкоджає оформити субсидію, а тому позивач просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням.

В судовому засіданні, позивач та представник позивача ОСОБА_3 , згідно доручення в справі, підтримали позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, суд викликав відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач не подав суду відзив, клопотань чи заперечень, та відповідно до положень ст.ст. 128,130 ЦПК України, вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

А тому, на підставі ст.280 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач являється власником 1 / 2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2005 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

Згідно інформації Управління житлово-комунального господарства від 17.12.2003 року вбачається, що згідно рішення Білоцерківського міськвиконкому від 25.1103 року №288 одноповерховому житловому будинку присвоєна поштова адреса АДРЕСА_2 ). (а.с.9).

Так на підставі заяв позивачки працівниками КП ЖЕК № 6 було складено було складено акт від 27.08.2020 року в присутності позивача та сусідів, які проживають в квартирі АДРЕСА_3 , квартирі АДРЕСА_4 за підписом юриста ЖЕК №6 вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 , фактично не проживає з 2014 року по теперішній час. (а.с.12).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Біла Церква №15.2-03./9361 від 25.08.2020

в зазначеному будинку зареєстровано шість осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та зареєстрований, але не проживає ОСОБА_2 , відповідач по справі. (а.с.13).

Позивач суду пояснила, що відповідач по справі ОСОБА_2 , її син, який з 2014 року не проживає в житловому будинку, оскільки виїхав в Росію Краснодарський край, /точнішої адреси не знає/, де проживає по теперішній час, має сім`ю, не спілкуються з позивачем, та не підтримує відносини. Два роки тому відповідач телефонував, але в добровільному порядку не бажає приїхати і знятись з реєстраційного обліку, не приймає жодної участі в утриманні спірного житла та оплаті комунальних послуг і його реєстрація в помешканні спричиняє незручності позивачу, додаткові витрати. Фактично в квартирі проживає одна позивач.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , яка проживає по сусідству з позивачем з 1984 року , суду показала, що, на даний час, в будинку АДРЕСА_5 проживає сама ОСОБА_1 . Відповідач добровільно залишив даний будинок, проживає в Росії. Свідок ОСОБА_9 , знайома з позивачем з 1982 року суду показала, що в будинку АДРЕСА_5 відповідач не проживає близько 5 років, проживає в Росії.

При вирішенні даної справи суд виходить з наступного.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , більше шести років, участі в утриманні цього нерухомого майна не приймає. Поважних причин відсутності відповідача у вказаному будинку, судом не виявлено.

Проаналізувавши всі надані докази по справі, суд дійшов висновку, що відповідач, дійсно, втратив право на користування вказаним жилим приміщенням, а тому вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення. Жодних доказів для спростування вищенаведених в рішенні висновків суду не було надано.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.317, 319, 391,405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 10,12,19,130,258,263,264,280-284,354 ЦПК УКраїни суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Киїського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення виготовлено 27.11.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола