П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 376/1900/19

Номер провадження 22-ц/824/13624/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка О. М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Сквирської районної державної адміністрації Київської області про скасування державної реєстрації, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Сквирського районного суду Київської області з позовом до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Сквирської районної державної адміністрації Київської області про скасування державної реєстрації, визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовна заява обґрунтована тим, що 12 жовтня 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав позивачу своє майно, яке належить йому за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , помер.

Так, після смерті ОСОБА_3 , позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, разом з тим, у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту, свідоцтво на право власності на земельну ділянку остання не отримала.

Позивач зазначає, що для оформлення необхідних документів для прийняття спадщини за заповітом, остання звернулась до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області де їй стало відомо про те, що право власності на спадкову земельну ділянку визнано за ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та роз`яснено процедуру вирішення зазначеного спору.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року (а.с. 37-41) позовну заяву ОСОБА_2 , задоволено в повному обсязі, скасовано рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, індексний номер 23436196 від 05 серпня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права власності на земельну ділянку площею 2,3307 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер :04:013:0007 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року; визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, площею 2,3307 га, яка розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 200:04:013:0007, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування, скаржник зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 2,3307 га з кадастровим номером :04:013:007.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року вищевказане рішення було скасовано.

Пізніше, ОСОБА_2 звернулась до Сквирського районного суду Київської області з позовом про скасування державної реєстрації, визнання права власності на майно в порядку спадкування в результаті якого, судом було ухвалено оскаржуване рішення.

Так, скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні не міститься жодного посилання, яке б свідчило про наявність у матеріалах справи відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - оформленні свідоцтва про право на спадщину.

На думку скаржника, коло осіб - учасників справи визначено без дотримання законодавства України, оскільки на момент здійснення оскаржуваної в позові державної реєстрації від 05 серпня 2015 року, державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Київській області діяв відповідно до законодавства України, а визначені у справі відповідачі жодним чином права позивача не порушили, а тому є неналежними відповідачами по даній справі.

Крім того, суд першої інстанції не встановив кола спадкоємців, які звертались із заявами про прийняття спадщини, не залучив до участі у справі інших спадкоємців, чим порушив права та інтереси скаржника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Так, у спорах про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, вирішення такого спору вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку. Враховуючи те, що в позовній заяві позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі та права якої порушуються оскаржуваним рішенням, остання має право на звернення до суду з даною апеляційною скаргою.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про доставлення судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності на земельну ділянку суд першої інстанції виходив з того, що єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , яка позбавлена можливості у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати своє право власності, яке заперечується новим її власником.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення державного реєстратора суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку відбувалася на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року, яке в подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, а тому станом на день ухвалення рішення, відсутні законні підстави для існування рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_2 все належне йому майно, де б воно не знаходилось, та взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, та на що він за законом буде мати право (а.с. 08).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , помер (а.с. 07).

ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2008 року на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 14) та зареєструвала за собою право власності на вказаний будинок (а.с. 15).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року (а.с. 16-18) рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року про визнання права власності на майно в порядку спадкування за ОСОБА_1 (а.с. 19) скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовлено.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 31 липня 2015 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 2,3307 га з кадастровим номером :04:013:0007 (а.с. 20-21).

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно роз`яснень, наданих у п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач є відповідальним за це.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що визначати відповідача по справі належить до виключної компетенції позивача.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вказувала на те, що вона є спадкоємицею за заповітом майна померлого ОСОБА_3 , зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :04:013:0007. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки право власності на неї вже було зареєстровано за ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:013:0007 та визнати право власності на неї за позивачем.

Так, позовні вимоги позивачем було пред`явлено до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, натомість ОСОБА_1 , за якою зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку не було залучено до участі у розгляді даної справи. В свою чергу, суд апеляційної інстанції позбавлений повноважень залучати до участі у справі осіб, що не приймали участі у справі в суді першої інстанції та дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Як вбачається з приписів пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, прийняття судом судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Разом з тим, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації, визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд першої інстанції вказаних обставин та наведених положень закону не врахував та вирішив питання про права та обов`язки особи, не залученої до участі у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження того, що позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - оформленні свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Сквирської районної державної адміністрації Київської області про скасування державної реєстрації, визнання права власності на майно в порядку спадкування, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова