Номер провадження: 22-ц/813/7439/20
Номер справи місцевого суду: 503/1875/19
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 503/1875/19

Номер провадження: 22-ц/813/7439/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Сердюка Б.С. 25 березня 2020 року,

встановив:

У вересні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК (далі Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.05.2017 року, станом на 12.09.2019 року, в загальному розмірі 79 502,38 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту 39 786,59 грн.; - заборгованість за простроченим тілому кредиту 19 230,32 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; - нарахована пеня на прострочене зобов`язання - 15 923,45 грн.; - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 300,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - траф (процентна складова) 3 762,02 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.05.2017 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Заяві.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору відповідач при укладенні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 2.1.1.5.7)

Овердрафт - короткостроковий кредит, який надається Барком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (п. 1.1.1. 63 Договору).

При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для Банку передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Згідно з п. 2.1.1.12.2 Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа, що слідує за місяцем в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/, розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.1 Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https//privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовьзань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Згідно з п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим станом 12.09.2019 року виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідно до п. 1.1.7.11 Договору він діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43 Договору сторони передбачили, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених Договором. За наявної у клієнта в момент закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія Договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів Банку (а. с. 2 4).

Разом із позовною заявою Банк надав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 7) та заяву про розгляд справи за відсутності позивача, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення, у разі виникнення викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України обставин (а. с. 8).

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 11.10.2019 року відкрито провадження у справі. Визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзив на позов (а. с. 35 - 36).

Скориставшись своїми процесуальними правами учасника справи, відповідач у встановлений судом першої інстанції строк подав до суду відзив, в якому вказує, що кошти з вказаної кредитної картки він не знімав, оскільки картка в нього була викрадена. Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2018 року встановлено, що громадянка ОСОБА_2 у червні 2017 року викрала банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_1 , за допомогою якої в період часу з 14.06.2017 року по 30.10.2017 року, шляхом здійснення різних платіжних операцій та зняття готівки, заволоділа грошовими коштами, які перебували на рахунку ОСОБА_1 на загальну суму 27 290,79 грн.. У зв`язку із чим проти задоволення позовних вимог заперечує.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача вказав, що відповідачем про втрату банківської картки № НОМЕР_1 , що була видана на його ім`я не було повідомлено до Банку. Отже, ризик збитків від здійснення операцій по картці та відповідальність несе саме відповідач ОСОБА_1 ..

Сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подали. У зв`язку з чим, згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглянута судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом першої інстанції не здійснювалось.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25.03.2020 року вищезазначений позов Банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 15.05.2017 року в розмірі 59 016,91 грн. та судовий збір у розмірі 1 426,16 грн..

В задоволенні решти позовних вимог Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 15.05.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір у виді договору приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які розміщені на сайті www.privatbank.ua та які разом із заявою становлять Договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку суми боргу по договору № б/н від 15.05.2017 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" (АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість останнього станом на 12.09.2019 року становить 79 502,38 грн., яка складається з: - тіло кредиту - 39 786,59 грн; - прострочене тіло кредиту 19 230,32 грн.; - нараховані відсотки за користування кредитом - 0,00 грн.; - нарахована пеня 15 923,45 грн.; - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 300,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 3 762,02 грн..

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2018 року встановлено, що громадянка ОСОБА_2 у червні 2017 року викрала банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_1 , за допомогою якої, в період часу з 14.06.2017 року по 30.10.2017 року, шляхом здійснення різних платіжних операцій та зняття готівки, заволоділа грошовими коштами, які перебували на рахунку ОСОБА_1 на загальну суму 27 290,79 грн..

Разом з тим, всупереч вимогам п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», відповідачем не було повідомлено банк про викрадення його банківської картки, отже ризик збитків та відповідальність за здійснення операцій за вказаною карткою несе саме відповідач.

У заяві позичальника від 15.05.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.05.2017 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15.05.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.05.2017 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача нарахованої пені у розмірі 15 923,45 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. у розмірі - 300,00 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) 3 762,02 грн.

Але, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 426,16 грн. (а. с. 60 65).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 59 016,91 грн. та судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. Просить рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 59 016,91 грн. та судового збору в сумі 1 426,16 грн..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскарженій частині рішення ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не дав належну оцінку тому, що вироком суду встановлено, що громадянка ОСОБА_2 у червні 2017 року викрала його картку. Отримавши доступ до його особистого банківського рахунку, в період часу 14.06.2017 року по 30.10.2017 року остання заволоділа коштами, які перебували на картковому рахунку на загальну суму 27 290,79 грн.. Він взагалі не користувався коштами, які перебували на його картковому рахунку.

10.07.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Відповідно до наявного у справі рекомендованого повідомлення Банк отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. Право надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відзив Банку на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (79 502,38 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог Банку про стягненнянарахованої пені та штрафів не оскаржується, а тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення позову Банку, а саме стягнення заборгованості у розмірі 39 786,59 грн.. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 230,32 грн.. Висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального(ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 12).

ОСОБА_1 у вищевказаній анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua банку, складає між ним та Банком кредитний договір. Він ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Вищевказана анкета-заява не містить відомостей ні про кредитний ліміт, ні про вид платіжної картки.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції заперечував онайомлення та підписання ним доданих Банком до позову Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 39 40).

У відповідності з наданим позивачем розрахунком відповідач свої зобов`язання перед Банком не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість, станом на 12.09.2019 року, в загальному розмірі 79 502,38 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту 39 786,59 грн.; - заборгованість за простроченим тілому кредиту 19 230,32 грн.; - заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; - нарахована пеня на прострочене зобов`язання - 15 923,45 грн.; - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 300,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - траф (процентна складова) 3 762,02 грн. (а. с. 9 11). Вищевказаний розрахунок боргу відповідачем не спростовано.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів у у сумі - 39 786,59 грн..

Доводи апелянта про те, що вироком суду встановлено, що громадянка ОСОБА_2 у червні 2017 року викрала його картку та заволоділа коштами, які перебували на картковому рахунку на загальну суму 27 290,79 грн., колегія суддів відхиляє, виходячи з того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що апелянт повідомив Банку про кражу картки (п. п. 1.1.2.1.13, 1.1.2.1.14). Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що використовувати картку можна тільки якщо відомий персональний ідентифікаційний номер (ПІН) код, який відомий лише власнику картки, необхідний для його ідентифікації під час здійснення операції з використанням платіжної картки.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першоїі нстанції про стягнення заборгованості за простроченим тілому кредиту в сумі 19 230,32 грн., виходячи з наступного.

У позові Банк вказав: «… ОСОБА_1 …отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок…» (а. с. 2, 1-й абзац знизу).

Відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства підстави і предмет позову визначає позивач. Суд визначає правову природу відносин між сторонами спору (надає правову кваліфікацію відносинам сторін), визначає норму матеріального права, яка регулює правовідносини сторін. Банк у позові не вказує, яким чином виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту. У позові вказується тільки на те, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 15 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 2, 1-й абзац знизу). Також Банк вказує, що Банк має право встановлювати та змінювати кредитний ліміт відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору (а. с. 2, зворотна сторона). Ні зі змісту позовної заяви, ні з наданого Банком розрахунку заборгованості (а. с. 9 11) не вбачається отримання відповідачем кредиту у розмірі 59 016,91 грн. = 39 786,59 грн. (заборгованість по тілу кредиту) + 19 230,32 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту).

Як вказувалося вище, разом із позовною заявою Банк надав заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а. с. 7) та заяву про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 8).

Таким чином, вимоги Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита є недоведеними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити за вищевказаного обґрунтування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі № 358/384/19.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за простроченим тілому кредиту, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції в цій частині порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за простроченим тілому кредиту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити остаточний розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь Банку документально підтверджений сплачений судовий збір за подання позову пропорційно задоволеним позовним вимогам (50%) у сумі 960,50 грн. = 1 921,00 грн. (а. с. 1) х 50%. З Банку на користь відповідача необхідно стягнути документально підтверджений сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно відмовленим позовним вимогам (50%) у сумі 1 069,65 грн. = 2 139,30 грн. (а. с. 79а) х 50%.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 274, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25 березня 2020 року в частині стягнення заборгованості за простроченим тілому кредиту та судового збору- скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілому кредиту в сумі 19 230 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять) грн. 32 коп. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Здійснити остаточний розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) судовий збір у розмірі - 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп..

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 069 (одна тисяча шістедсят дев`ять) грн. 65 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе