Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №752/2394/15-ц

провадження №61-16404св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю, Петрова Є.В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідачів - ОСОБА_4 ,

третя особа без самостійних вимог - Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., на постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року, ухвалену в складі колегії суддів Стрижеуса А.М., Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що відповідно до умов Договору Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит в розмірі 26000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк до 30 травня 2025 року.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № К2U4GF002600772 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені Договори поруки.

В зв`язку з невиконанням зобов`язань за Кредитним договором № К2U4GF002600772 позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 22656,22 доларів США, що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 21029,34 доларів США, у т.ч. прострочене тіло -749,08 доларів США, заборгованість по відсоткам 1620,06 доларів США , в т.ч. прострочені відсотки 1518,50 доларів США, пені в сумі 6,82 доларів США ( том 1, а.с.3-5).

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання Кредитного договору № К2U4GF002600772 недійсним.

Позивач зазначає, що Банком було включено до спірного договору несправедливі умови щодо обов`язку до отримання кредиту укласти договори забезпечення, договір Страхування за погодженням з Банком, а також можливість збільшення відсотків з користування кредитними коштами. Окрім того, кредитодавцем не видавався графік погашення кредиту, договір не містив посилання на рахунки, на які зараховуються платежі з погашення кредиту.

Відповідно до положень ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 просив визнати кредитний договір недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, визнавши недійсним всі договори забезпечення та зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зарахувати сплачені ним кошти в рахунок погашення тіла кредиту без виплати відсотків в розмірі 22656,22 доларів США, що за курсом на момент здійснення розрахунку становило 349132,35 гривень ( том 1, а.с.60-65).

18 лютого 2018 року до участі у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» ( том 1, а.с.183,184).

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено ( том 4, а.с.134-142).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним -відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості за позовні вимоги є недоведеними.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивування відмови в задоволенні позову ( том 6, а.с.17-22).

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явлений неналежним позивачем і саме з цих підстав суд першої інстанції, з`ясувавши всі обставини справи, мав ухвалити рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року в частині зустрічних позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи у суді касаційної інстанції

У серпні 2019 року АТ «КБ «Приват Банк» засобами поштового зв`язку було подано касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Голосіївського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи №752/2394/15-ц

У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги те, що «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відступило свої права за спірним кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» 14 квітня 2016 року, а тому саме АТ КБ «Приват Банк» є належним позивачем по справі.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу поданий ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , мотивовано тим, що доказів на підтвердження наявності у ПАТ КБ «ПриватБанк» права представляти інтереси «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» у суді та доказів зворотного відступлення права вимоги від «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» до АТ КБ «ПриватБанк» в 2016 році ПАТ КБ «ПриватБанк» суду не надало.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 травня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № К2U4GF002600772 ( том 1, а.с.20-22).

Відповідно до умов Договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, шляхом видачі готівкових коштів через касу Банку на строк до 30 травня 2025 року у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в розмірі 32520 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості в розмірі 26000 доларів США, на оплату страхових платежів по особистому страхуванню в розмірі 2600 доларів США, на оплату страхових платежів по страхуванню нерухомості в розмірі 3920 доларів США, зі сплатою за користування Кредитом процентів у розмірі 1% в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, комісію в розмірі суми 0,5% від суми виданого кредиту першочергово в момент отримання кредиту плюс 0,30% доларів США від суми виданого кредиту щомісяця.

Згідно п.1 Договору погашення заборгованості повинно відбуватись щомісяця в Період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця Позичальник повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 367,31 доларів США для погашення заборгованості по Кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам.

Встановлено, що Банк видав ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до умов Кредитного договору 01 червня 2005 року в розмірі 26000 доларів США з каси Банку, що підтверджується заявою про видачу готівки № 01.

Крім того, судом встановлено, що 21 червня 2005 року на підставі рішення про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла від 17 червня 2005 року № 10-195 між ОСОБА_1 , та Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в Київській області було укладено Договір № 10-195 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, відповідно до якого кредит надається згідно з кредитним договором від 31 травня 2005 року № К2U4GF002600772 на будівництво або придбання житла загальною площею 51,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , терміном повернення 20/240/років/місяців ( том 1, а.с.105-107).

Згідно з розрахунком прогнозованого розміру компенсації, розмір кредиту визначено в національній валюті України - гривні та становить 131300 гривень, прогнозована сума сплати відсотків за весь період користування кредитом - 219343,81 гривень.

Відповідно до інформації, наданої Іпотечним центром в м. Києві та Київській області «Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» сума перерахованої компенсації Центром в період з вересня 2005 року по жовтень 2015 року становить 76266,94 гривні.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору № К2U4GF002600772 між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 , а також ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 укладено Договори поруки б/н від 31 травня 2005 року, відповідно до умов якого поручителі зобов`язались відповідати перед Кредитором за виконання зобов`язань по Кредитному договору № К2U4GF002600772 у тому ж розмірі, що і Позичальник, включаючи сплату кредиту, проценти за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені і інших платежів, відшкодування шкоди ( том 1, а.с.22,23).

19 лютого 2007 року на підставі договору купівлі-продажу (відступлення) права вимоги між ПАТ КБ «ПриватБанк» і компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» (Великобританія) за кредитним договором №К2U4GF00260772 від 31 травня 2005 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні в момент укладення,що також підтверджується виписками по рахункам (том 5 а.с.2-295, том 6 а.с.8 ).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Змінюючи мотиви відмови у задоволенні первісної позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором пред`явлений неналежним позивачем, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом 10 лютого 2015 року, в той час, коли право вимоги за спірними договорами належало компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі».

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з касаційною скаргою, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що суд апеляційної інстанції помилково дійшов до вказаного висновку, оскільки відповідно до Договору викупу (відступлення) прав вимоги від 14 квітня 2016 року компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відступила своє право вимоги за спірним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому саме ПАТ КБ «ПриватБанк» є належним позивачем по справі. Зазначений договір до суду першої та апеляційної інстанцій наданий не було, відповідно оцінку йому надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суду апеляційної інстанції було надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек від 07 березня 2019 року, з якої вбачається, що право вимоги за іпотечним договором було відступлено ПАТ КБ «Приват Банк» на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» 19 лютого 2007 року, а з листа АТ КБ «Приват Банк», наданого на запит представника відповідачів ОСОБА_4, вбачається, що 14 квітня 2016 року відбулось зворотнє відступлення права вимоги від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» ( том 4, а.с. 217,218; том 6, а.с.8).

Однак, з даної інформації вбачається, що вказане відступлення право вимоги від ПАТ КБ «ПриватБанк» до компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» відбулось відносно договору Іпотеки від 31 травня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, предметом даного судового спору є стягнення заборгованості за кредитним договором від 31 травня 2005 року № К2U4GF002600772, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Матеріали справи не містять даних про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» відступило компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 Пі-Ел-Сі» право вимоги за кредитним договором від 31 травня 2005 року № К2U4GF002600772, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі неналежних доказів дійшов до помилкового висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не мало процесуального права звертатись до суду з вказаним позовом.

В силу вимог ч. 1 ст. 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не приймає нових доказів та не встановлює нових обставин по справі, а лише перевіряє на законність та обґрунтованість судові рішення, які були прийняті з урахуванням наданих учасниками справи до суду першої та апеляційної інстанції доказів стосовно предмету спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до п. 4 ст. 3 ст. 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, а саме встановлено обставини справи на підставі недопустимих доказів, тому постанова Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд справи до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик