Постанова

Іменем України

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 520/2684/16-ц

провадження № 61-12887св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -

ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: житлово-будівельний кооператив «Ленінський-36», виконавчий комітет Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кудрік Костянтин Іванович, та особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 на ухвали Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., від 16 липня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , житлово-будівельний кооператив «Ленінський-36» (далі - ЖБК «Ленінський-36»), виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що вона була членом ЖБК «Ленінський-36», у червні 1993 року сплатила в повному обсязі пай і паєнакопичення за квартиру АДРЕСА_1 у розмірі 89 246 крб і відповідно до Закону України «Про власність» стала власником цієї квартири. Проте у лютому 2016 року вона випадково дізналась, що право власності на спірну квартиру оформлено на

ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Ленінський-36» від 26 червня

2006 року про внесення паю за квартиру начебто відповідачем. Вказує, що пай був сплачено нею особисто, про що ЖБК «Ленінський-36» 20 квітня

1999 року видав відповідну довідку.

Позивач просила визнати незаконною та скасувати довідку

ЖБК «Ленінський-36» від 26 червня 2006 року, визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 30 червня

2006 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності на вказану квартиру.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки з 29 листопада 1980 року вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 та грошовий пай за вищезазначену квартиру сплачений ними за спільні кошти під час перебування у шлюбі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду від 04 грудня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 6 890,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_3 від позову. Визнано нечинним рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року в частині позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ та закрито провадження у справі в цій частині.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року заяву задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_3

від позову. Визнано нечинним рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2017 року в частині позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ та закрито провадження у справі в цій частині.

Ухвали суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що ОСОБА_3 скористалася своїм правом на відмову від поданого нею позову, яке передбачено статтею 206, 373 ЦПК України, підстав для відмови у прийнятті її заяви відсутні, а тому судове рішення першої інстанції у відповідній частині підлягає визнанню нечинним, а провадження у справі - закриттю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кудрік К. І., та ОСОБА_4 просять скасувати вищезазначені ухвали суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вирішив заяву ОСОБА_3 про відмову від позову без врахування смерті відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не залучивши до участі у справі його спадкоємців, зокрема ОСОБА_4 - сестру спадкодавця - спадкоємиці за заповітом, чим допустив порушення норм процесуального права. Вважає, що суд не мав права приймати відмову ОСОБА_3 від позову до особи, яка померла на час постановлення оскаржуваних ухвал. Крім того, суд вирішуючи заяву про відмову від позову, постановив дві фактично ідентичні ухвали, у одній з яких помилково зазначив про подання зазначеної заяви ОСОБА_1 .

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 04 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до

ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , як третя особа із самостійними вимогами, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2016 року прийнято позов третьої особи ОСОБА_3 та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

03 жовтня 2017 року Київський районний суду м. Одеси ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, а саме

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач у справі ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 березня 2019 року, зокрема, поновлено провадження у справі у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини та витребувано із Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі спадкову справу, заведену після смерті ОСОБА_2

06 травня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_2 , відповідно до якої спадкоємцями відповідача є: ОСОБА_1 - мати; ОСОБА_4 - сестра; ОСОБА_3 - дружина; ОСОБА_6 - син.

Суд апеляційної інстанції питання щодо залучення до участі у розгляді справи правонаступників ОСОБА_2 не вирішував.

22 липня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду із заявою про відмову від поданого нею позову до ОСОБА_2 та закриття провадження у справі в частині її позову.

13 липня 2020 року представник ОСОБА_1 - Кудрік К. І. подав до суду заяву про залучення до участі у справі правонаступників

ОСОБА_2 : ОСОБА_6 та ОСОБА_4

16 липня 2020 року Одеський апеляційний суд, не залучивши до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , постановив дві ухвали про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову, визнав нечинними рішення суду першої інстанції в частині вирішення її позовних вимог та закрив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо ухвали суду апеляційної інстанції від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову

Відповідно до частин першої - третьої статті 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу.

Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача

За змістом положень пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами першою та другою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Подання заяви про відмову від позову про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ є реалізацією ОСОБА_3 диспозитивних прав, передбачених вищевказаними нормами ЦПК України.

Установивши, що ОСОБА_3 реалізувала своє право на відмову від поданого нею позову в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд обґрунтовано прийняв її заяву про відмову від заявленого до

ОСОБА_2 позову, застосувавши відповідні правові наслідки у вигляді визнання нечинним рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_3 та закриття провадження у справі в цій частині.

За змістом пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 3 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України).

Є обґрунтованими доводи касаційної скарги ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 про порушення судом процесуального права щодо незалучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , оскільки згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 251, пункту 1 частини першої статті 253 ЦПК України поновлення провадження у справі мало відбутися із залученням правонаступників померлого ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із доводами касаційної скарги про те, що внаслідок прийняття судом відмови ОСОБА_3 від свого позову до ОСОБА_2 були порушені права ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як спадкоємців померлого ОСОБА_2 .

Суд розглядав позов ОСОБА_3 лише внаслідок її волевиявлення, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих нею доказів. Саме позивачеві належить право розпоряджатися своїм позовом на власний розсуд, в тому числі припинити розгляд справи судом внаслідок відмови від позову, наслідком якої є закриття провадження у справі.

Зазначене є реалізацією принципу диспозитивності цивільного судочинства, тому суд апеляційної інстанції не міг не прийняти відмову ОСОБА_3 від свого позову, незалежно від думки сторони відповідача з приводу цієї заяви.

Отже, незалучення судом правонаступників померлого відповідача при вирішенні заяви третьої особи про відмову від свого позову не вплинуло на правильність висновку суду про прийняття відмови ОСОБА_3 від поданого нею позову, оскільки таке є реалізацією нею диспозитивних прав.

Крім того, наслідки прийняття судом відмови від позову можуть бути несприятливими лише для ОСОБА_3 і ніяким чином не впливають на права та обов`язки правонаступників померлого відповідача.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

При цьому суд враховує, що сама ОСОБА_3 , яка подала відповідну заяву, не оскаржує судові рішення про прийняття її відмови від позову.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо ухвали суду апеляційної інстанції від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову

Відповідно до резолютивної частини вказаної ухвали суд задовольнив заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, подану її представником ОСОБА_5 . При цьому суд визнав нечинним рішення суду першої інстанції та закрив провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ні особисто, ні через представника не відмовлялася від свого позову до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ЖБК «Ленінський-36», виконавчий комітет Одеської міської ради, про визнання незаконною та скасування довідки, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності.

Отже, на стадії апеляційного провадження заяву про відмову від позову подала не ОСОБА_1 , яка є позивачем за первісним позовом,

а ОСОБА_3 , яка є третьою особою, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу (частина п`ята статті 258 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 373 ЦПК України за наслідками розгляду заяви позивача про відмову від позову суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Разом з тим у справі, що переглядається, з одного процесуального питання (відмова третьої особи ОСОБА_3 від свого позову) постановлено дві ухвали з однаковими вступними та мотивувальними частинами, однак з різними резолютивними частинами. Оригінали цих ухвал містяться в матеріалах справи (а. с. 116 - 121 т. 3) та посилання на них є у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З тексту ухвал не вбачається, що в одній із них виправляється якась описка щодо іншої у порядку, передбаченому статтею 269 ЦПК України.

Таким чином, оскільки заяву про відмову у позові ОСОБА_1 не подавала, то ухвалу суду апеляційної інстанції від 16 липня 2020 року про задоволення її заяви слід скасувати, а ухвалу суду апеляційної інстанції від цієї ж дати про задоволення заяви ОСОБА_3 - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 410, 416 України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кудрік Костянтин Іванович, та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_3 про відмову від позову до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та її поділ залишити без змін.

Ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович