Справа № 183/2919/20
№ 2/183/2626/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Устименко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 ,-
28 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути з боку ОСОБА_2 перешкоди у користуванні нею своєю власністю, а саме будинком АДРЕСА_1 , шляхом його виселення без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому з її дозволу 02 лютого 2012 року зареєстрований та мешкає чоловік її доньки ОСОБА_2 . З 2018 року, через постійні сварки та фізичне насилля з боку ОСОБА_2 , позивач позбавлена можливості мешкати в своєму будинку, та вимушена винаймати інше житло. Відповідач постійно порушує правила співжиття, вчиняє сварки, виганяє її з дому, вчиняє фізичне насилля відносно неї та відносно своєї дружини (доньки позивача), що робить неможливим проживання в одному будинку. А тому вимушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Крім того, для звернення до суду, вона вимушена була звернутися за правовою допомогою, а тому просила суд стягнути з відповідача судові витрати, що складають з оплати судового збору в розмірі 840 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.
Представник позивача адвокат Волок Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, тому суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
28 травня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В.
Ухвалою суду від 13 липня 2020 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року було закрите підготовче провадження справа призначена до розгляду по суті.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с. 8-12).
Відповідно до довідки за № 2669 від 21.11.2019 року, виданої виконкомом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та члени її сім`ї: ОСОБА_3 - чоловік; ОСОБА_4 - син; ОСОБА_2 - зять (а.с.14).
З акту фактичного проживання складеного 11 грудня 2019 року депутатом Піщанської сільської ради ОСОБА_5 за участю сусідів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , а також власника будинку ОСОБА_8 вбачається, що позивач ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 13, 22-25).
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Главою 23 ЦК України, встановлено, що громадянин, який є власником житла, має право розпоряджатися ним на власний розсуд.
Зміст права власності полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, на що не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до ч.2ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у т.ч. на колишнє подружжя.
Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Аналізуючи викладене, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_1 , проживання відповідача у вищезазначеному будинку створює позивачу, як власнику, перешкоди у користуванні даним будинком та дає високу вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відповідачем.
Відповідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Із змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов`язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов`язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов`язок нерозривно пов`язаний із загальним обов`язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під`їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Згідно із ч. 1ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту даної норми вбачається, що виселення вказаних у ст. 116 ЖК України осіб без надання іншого жилого приміщення - це санкція за скоєне правопорушення. Дана стаття вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконавчих комітетів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку й іншими громадськими організаціями за місце проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачами у всіх трьох варіантах підстав виселення виступає наймодавець, а у випадку "в" - і інші зацікавлені особи, права яких порушуються (власники або наймачі сусідніх квартир тощо).
Із змісту ст. 157 ЖК України вбачається, що, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 за №2 при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжитті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Згідно зі ст.8 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.
Враховуючи, що сумісне проживання позивача разом з відповідачем в одному будинку неможливе, оскільки відповідач порушує право позивача на спокійне життя, яку він не пускає до її житла, завдає їй моральних страждань і його поведінка буде порушувати моральні засади суспільства, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у вигляді: витрат на правову допомогу в розмірі 4000грн (а.с. 26-29); та витрат на оплату судового збору в розмірі 840 грн. (а.с. 1).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 128, 141, 223, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_1 .
Виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень.
Учасники справи:
-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
-відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Суддя О.В.Сорока.