УХВАЛА

27 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 200/17769/17

провадження № 61-12542св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_6 , на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він та відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок). На підставі договору дарування від 26 жовтня 2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_7 , йому належить 35/100 частки будинку з надвірними спорудами, ОСОБА_5 - 10/100 часток, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - інші 55/100 часток будинку з надвірними спорудами.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 28 грудня 2009 року

№ 187/53 земельна ділянка площею 0,0948 га, кадастровий номер :02:308:0038, за адресою: АДРЕСА_1 (земельна ділянка), на якій розташований житловий будинок, належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , спадкоємцем якої була ОСОБА_7 , та ОСОБА_3 .

Державний акт від 22 грудня 2010 року серії ЯЛ № 027285 про право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 виданий вже після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_8 35/100 часток жилового будинку успадкувала

ОСОБА_7 , яка в подальшому подарувала свою частку позивачу.

Посилаючись на наведене, керуючись статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України просив в судовому порядку визнати за ним право власності

на 1/5 частку земельної ділянки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року у складі судді Женеску Е. В. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року скасовано, у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд вказав, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, але дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у серпні 2019 року адвокатом Сергієвською А. Ю., ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року та залишити в силі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому адвокатом Андрієнко В. А. в інтересах ОСОБА_5 , зазначено, що оскільки розмір частки позивача у праві власності

на будинок становить 35/100, то позовні вимоги про визнання права

на 1/5 частину земельної ділянки є безпідставним, про що дійшов висновку апеляційний суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, матеріали справи витребувано з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного

Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення

від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального

та процесуального права.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду у складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії

із п`яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська