22-ц/804/3084/20
242/6973/19

Головуючий у І інстанції Черков В.Г. Єдиний унікальний номер 242/6973/19
Номер провадження 22-ц/804/3084/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.

Мироненко І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21 вересня 2006 року ОСОБА_1 отримала у АТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконала. Станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість за кредитом у розмірі 11 212 грн. 16 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1 363 грн. 41 коп., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 8 838 грн. 65 коп., а також 500 грн. штраф (фіксована частина) та 510,10 грн. штраф (процентна складова). Просив стягнути вказану заборгованість та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 вересня 2006 року у загальному розмірі 10 202 грн. 06 коп. та судові витрати у розмірі 1 748 грн. 11 коп. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що між нею та банком, дійсно, був укладений договір з отриманням банківської карти з кредитним лімітом в розмірі 1 500 грн. Однак, нею було повністю погашена заборгованість по кредитній картці. Останні операції з картою були здійснені в квітні 2011 року, а тому вважає, що для звернення позивача до суду сплив строк позовної давності в три роки відповідно до статті 257 ЦК України. Крім того, посилається на те, що розгляд справи відбувся без її участі, про позов вона була не обізнана, можливості подати свої заперечення та пояснення не могла, а тому просила поновити строк на оскарження рішення, який вона пропустила з поважних причин та скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 11 212 грн. 16 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 363 грн. 41 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 838 грн. 65 коп., а також 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 510,10 грн. штрафу (процентна складова), яка виникла станом на 30 вересня 2019 року.

Відповідачка ОСОБА_1 не укладення кредитного договору в своїй апеляційній скарзі не оспорювала, не заперечувала, що підписуючи Анкету-заяву ознайомлювалася з іншими Умовами і правилами, ніж ті, що містяться у матеріалах справи. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що вона частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, тобто фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 6-7).

Будь-яких доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про відсутність заборгованості суду не надала, а відтак такі доводи є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність заборгованості за кредитом.

Проте з рішенням суду про стягнення цієї заборгованості погодитися не можна.

Справа була розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ОСОБА_1 на адресу, зазначену у позовній заяві, були направлені копії ухвали про відкриття провадження у справі. Проте зазначені документи відповідачці вручені не були (а.с. 28).

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідачка, яка не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про розгляд справи, ухвалить у ній рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на таке рішення суду.

Отже, той факт, що відповідачка, яка не була належно повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи, не брала участі у такому розгляді шляхом надання заперечень проти позову, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідачки про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася нею у суді першої інстанції.

Статтями 257, 261, 267 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим відповідно до ст.ст. 251, 252 ЦК України із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.п. 9.6, 9.7 Умов і правил надання банківських послуг у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії карти банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитно картки не продовжується (а.с. 9-14).

Крім того, п. 9.3 зазначених Умов передбачено, що карткові рахунки відкриваються на невизначений строк за виключенням настання обставин, передбачених пунктами 9.6, 9.7 цих Умов.

Відповідно до п. 5.4 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг заборгованість за кредитним договором погашається щомісячними платежами.

Таким чином, повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись із моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-116цс/13)).

З розрахунку заборгованості відповідачки (а.с. 6-7) вбачається, що останній раз вона погасила заборгованість 06 квітня 2011 року, заборгованість становила 789 грн. 80 коп., яку вона мала погасити до 31 січня 2013 року.

До суду позивач звернувся 04 грудня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» відмовити в зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 січня 2020 року скасувати.

У задоволені позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

М.Ю. Лопатіна