Справа№592/8674/20
Провадження №2/592/2639/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Макакенко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є членами однієї родини та спадкоємцями після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і який є чоловіком відповідача ОСОБА_2 та батьком відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Раніше на умовах договору позики ОСОБА_6 отримав від неї 30940 дол. США і зобов`язався повернути їй вказані гроші та оплату за користування грошима в сумі 9000 дол. США, а всього 39940 дол. США. Отримав від неї 27720 дол. США за договором позики від 10.12.2016 та зобов`язався в строк до 10.12.2017 повернути їй отримані гроші та оплату за користування грошима в сумі 3000 дол. США, а всього 30720 дол. США в строк до 30.05.2018. За договором позики від 10.07.2018 отримав від неї 3000 дол. США та зобов`язався в строк до 10.05.2019 повернути їй отримані гроші та оплату за користування грошима в сумі 6000 дол. США, а всього 9000 дол. США в строк до 10.05.2019. За договором безоплатної позики від 10.07.2018 отримав від неї 220 дол. США та зобов`язався повернути 220 дол. США в строк до 10.08.2018. Починаючи з 2012 року між нею та ОСОБА_6 складалися ділові взаємини, на підґрунті яких виникли та існували довірливі стосунки. ОСОБА_6 періодично отримував від неї грошові кошти її родини для фінансування ним розвитку його бізнесу. ОСОБА_6 виконував свої обов`язки відповідно до умов договорів займу, що укладалися. В січні 2017 року із наближенням строку початку виконання зобов`язання за договором позики від 10.12.2016, ОСОБА_6 звернувся до неї із вмотивованим проханням відстрочити йому виконання грошових зобов`язань по вказаному договору до травня 2019. На що вона погодилася із врахуванням того, що ОСОБА_6 на той час своєчасно виконував щодо неї свої зобов`язання по договорам позики, які були укладені між ними раніше та пообіцяв компенсувати їй майнові втрати від такої відстрочки. Згодом вказані обставини вплинули на істотні умови при укладанні ними договору позики від 10.07.2018, де ними було збільшено розмір оплати за користування грошима. І при укладанні договорів позики від 10.07.2018 ОСОБА_6 запевняв її, що до травня 2019 ним будуть повністю виконані його грошові зобов`язання по всім укладеним з нею договорам позики, але такого не відбулося. У відповідь на її звернення про сплату боргу в травні 2019, ОСОБА_6 благав її ще трохи почекати, мотивуючи це спільними багаторічними взаєминами, і знову обіцяв компенсувати їй майнові втрати через затримку ним повернення грошей та запевнив, що виплатить борг після повернення з роботи за кордоном. Запрошував її до участі в його закордонному бізнесі. Після того вони більше не спілкувалися особисто. На її подальші телефонні звернення ОСОБА_6 перестав відповідати - був поза межами доступу, що сприймалося нею, як підтвердження його перебування за межами України. Погоджений нею із ОСОБА_6 термін повернення ним позики за вказаними договорами позики закінчився і продовжений не був, тому вона почала готувати звернення до суду та чекала на повернення ОСОБА_6 в Україну. Але в той час вона об`єктивно не мала необхідних можливостей для такого звернення до суду через низку прикрих та навіть трагічних подій в її житті та в житті її родини. На протязі року відбулися: втрата нею роботи та відповідного заробітку, втрата й поховання нею трьох рідних людей та вирішення низки пов`язаних з цим питань. Вже рік, як щомісяця вона відвідує свою літню та хвору матір, яка мешкає в іншому регіоні України, для здійснення догляду за нею. Наприкінці лютого 2020 вона випадково дізналася, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишивши не виконаними свої обов`язки за вказаними договорами позики по поверненню їй грошей та по оплаті за користування грошима. Згідно з діючим законодавством грошові зобов`язання ОСОБА_6 по укладеним із нею договорам позики не припиняються його смертю, а в складі спадщини переходять до його спадкоємців. Втім відповідачі, які є спадкоємцями після ОСОБА_6 , не повідомляли її про відкриття спадщини після нього та про прийняття ними спадщини. Тому від кінця лютого 2020 вона сама почала шукати особистої зустрічі з відповідачами для вирішення питань повернення боргу та зверталася безпосередньо до відповідача ОСОБА_5 . За її наполегливої вимоги 07.03.2020 вона особисто зустрілася із дочкою ОСОБА_6 - відповідачем ОСОБА_5 , якій вона повідомила свою обґрунтовану вимогу до спадкоємців ОСОБА_6 про повернення боргу. Вказана зустріч відбулася за участю свідків та фіксувалася нею технічними засобами. Відповідач ОСОБА_5 запевнила її, що родина ОСОБА_6 виконає його грошові зобов`язання щодо неї в строк до липня 2020, але такого виконання не відбулося й дотепер. Тому 15.07.2020 вона письмово звернулася до дружини ОСОБА_6 - відповідача ОСОБА_2 із вимогою про повернення боргу. Її письмову вимогу відповідач ОСОБА_2 отримала 20.07.2020, втім гроші їй відповідачами дотепер не повернуті, що спонукає її до звернення в суд із даним позовом. У зв`язку з цим просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь 39940 дол. США в тому числі: 30720 дол. США за договором позики від 10.12.2016, 9000 дол. США за договором позики від 10.07.2018, 220 дол. США за договором позики від 10.07.2018.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення аналогічні вищевикладеному. В суді просив задовольнити позов та стягнути борг зі ОСОБА_2 ; щодо стягнення боргу з інших відповідачів не наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 про стягнення заборгованості в розмірі 39940 дол. США в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з тих підстав, що позовні вимоги позивача грунтуються на припущенні про те, що відповідачі є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 . Вказане припущення грунтується на тому, що померлий ОСОБА_6 та відповідачі були родичами, а саме ОСОБА_2 є дружиною, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є дочками померлого. Позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтвердив наявність спадкоємців у ОСОБА_6 з числа відповідачів. Відповідачі не зверталися до будь якої із нотаріальних контор із заявою про прийняття спадщини, і як наслідок жодних свідоцтв про прийняття спадщини не отримували, що свідчить про неможливість їх надання до суду через їх об`єктивну відсутність. Крім того, просять суд застосувати позовну давність.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Позивач свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначила, що померлий ОСОБА_6 на протязі деяких років брав у неї в борг грошові кошти та повертав. 10.12.2016 та 10.07.2018 ОСОБА_6 взаяв у неї повторно гроші в борг і зобов`язався повернути їх, однак так і не повернув, а потім вона випадково дізналася, що ОСОБА_6 помер. З дочкою ОСОБА_3 її познайомив ОСОБА_6 та з нею вона зустрічалася в лютому 2019 року та розмовляла щодо повернення боргу, який взяв за життя її батько.

Свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_6 взяв у його дружини в борг грошові кошти під відсотки, які обіцяв повернути, однак так і не повернув. Потім вони з дружиною випадково дізналися, що ОСОБА_6 помер.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні пояснення відповідача, представників сторін, свідків, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.12.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 27720 доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 10.12.2017, що підтверджується договором позики та розпискою про отримання грошових коштів. Крім того, ОСОБА_6 зобов`язався оплатити користування грошима в сумі 3000 дол. США, а всього 30720 дол. США в строк до 30.05.2018 (а.с.8, 9).

10.07.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, які зобов`язувався повернути у строк до 10.05.2019 під 20% в місяць, які він зобов`язався повернути строком до 10.05.2019 та мав сплатити за користування грошовими коштами 6000 дол. США, що разом становило 9000 дол. США. Відповідно до погодженого сторонами графіку, гроші мали бути повернуті рівними частинами по 900 дол. США, що підтверджується договором позики та розпискою про отримання грошових коштів (а.с.10, 11).

Відповідно до розписки про отримання грошових коштів від 10.07.2018,- ОСОБА_6 було взято у ОСОБА_1 в борг грошові кошти в розмірі 220 доларів США, строком на один місяць (а.с.12).

02.08.2019 помер ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 1046 ЦК України,- за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України,- позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

На час смерті ОСОБА_6 кошти, отримані ним за договорами позики від 10.12.2016 та від 10.07.2018, повернуті кредитору не були.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України,- незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта,- ОСОБА_6 на праві власності належала квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,1 кв.м, житловою площею 23,3 кв.м. При цьому на вказану квартиру зареєстроване обтяження у вигляді арешту за іпотечним договором №2312 від 17.10.2006; іпотекодержателем є ТОВ "СПЕКТРУМ ЕССЕТС" (а.с.75-77).

Таким чином після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на наступне майно, яке належало спадкодавцю, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із статтею 1281 ЦК України,- до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України,- спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України,- спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкоємця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця, спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Разом з тим, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані з колом спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартістю та дотриманням кредитором визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18).

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності, згідно якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивач, звертаючись з позовом до спадкоємців померлого боржника просила ухвалити рішення, яким стягнути з них в солідарному порядку всю суму заборгованості за договорами позики, яка утворилась на день смерті боржника, в той час як відповідачі можуть відповідати за його боргами лише у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Незважаючи на це, позивач не заявив до відповідачів, як до спадкоємців померлого боржника, вимоги про звернення стягнення на спадкове майно для задоволення його вимог як кредитора померлого, в межах вартості цього майна.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 , як і не надано доказів на підтвердження обсягу та вартості спадкового майна. Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою реєстрації спадкодавця: АДРЕСА_1 , не є безумовним доказом того, що остання проживала разом із позичальником ОСОБА_6 на день смерті останнього та є особами, які відповідно до вимог частини 3 статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про пропуск строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, судом відхиляються у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України,- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 253 ЦК України,- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із частиною другою статті 1281 ЦК України,- кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Частиною третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1281 ЦК України,- кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України,- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-у (провадження № 14-53цс18).

Стаття 1281 ЦК України не конкретизує способів пред`явлення вимоги кредитором до спадкоємців боржника, отже, пред`явлення до них відповідного позову може бути одним із способів пред`явлення вимоги.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 дізналася про смерть боржника в кінці лютого 2020, отже, шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, почав відлік від дати, коли кредитор дізнався про смерть боржника. Таким чином, ОСОБА_1 пред`явила вимогу до спадкоємців у визначений законодавством строк, а саме статтею 1281 ЦК України, та суд вважає, що строк позовної давності вона не пропустила.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 141, 209, 229, 255, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 253, 256-257, 267, 1046, 1049, 1216, 1218, 1268, 1281, 1282, 1296-1297 ЦК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 30.11.2020.

Суддя В.Б. Князєв