Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі головуючої Ромазан Л.С., при секретарі Будз М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Теребовлянська районна філія Тернопільського обласного центру зайнятості, про встановлення факту припинення трудових відносин, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт припинення трудових відносин між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Дворічанське» (с.Дворіччя Теребовлянського району Теребовлянського району) за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що вона знаходилась у трудових відносинах з колгоспом «Дворічанський», який розпорядженням голови Теребовлянської райдержадміністрації за № 251 від 30 червня 1998 року перереєстровано у товариство з обмеженою відповідальністю «Дворічанське», с. Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області, де займала відповідні посади. В даному товаристві отримувала заробітну плату, що підтверджується архівною довідкою від 21 серпня 2020 року, виданою комунальною архівною установою «Районний трудовий архів». В цій же архівній довідці вказано, що в 1995 - 1998 роках колгоспний мінімум був встановлений в кількості 180 трудоднів, із яких у 1995 році нею відпрацьовано 321 трудодень, в 1996 році - 331 трудодень, в 1997 році - 339 трудоднів, в 1998 році - 362 трудодні. В 2000 - 2001 роках прийнятий колгоспний мінімум був встановлений в кількості відповідно 160 та 120 днів, із яких у 2000 році відпрацьовано 64 трудодні, а в 2001 році - 72 трудодні. Проте, в трудовій книжці відсутній запис про її звільнення з 14 березня 2001 року з роботи за власним бажанням з товариства з обмеженою відповідальністю «Дворічанське», с. Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області. Тобто, при припинені трудових відносин не була дотримана юридична процедура звільнення, однак фактичні трудові відносини були припинені остаточно. З 12 квітня 2019 року по 14 серпня 2020 року вона працювала в ТОВ « Тернопільський мясокомбінат». У вересні 2020 року звернулась в усному порядку до Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості з метою постановки на облік у якості безробітної, де їй було роз`яснено, що згідно із записами у трудовій книжці вона відноситься до

категорії зайнятого населення через недотримання процедури звільнення при припинені трудових відносин з ТзОВ «Дворічанське», а тому в даному проханні було відмовлено. За вказаних обставин змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У судове засідання заявник не з`явилася, у заяві про встановлення факту припинення трудових відносинвказала про розгляд справи за її відсутності, просить подану нею заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятостіне з`явивився, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із трудовою книжкою від 16 серпня 1985 року № 1257143 та архівних довідок заявник ОСОБА_1 з 1992 - 1998 роки, 2000 2001 роки перебувала у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Дворічанське», (колгоспом «Дворічанський»), с. Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області, займала посаду доярка, де отримувала заробітну плату (а.с. 11 - 20).

Як вбачається із вказаної трудової книжки з 12 квітня 2019 року по 14 серпня 2020 року заявник працювала в ТОВ « Тернопільський м`ясокомбінат».

Із змісту заяви вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в усному порядку до Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості з метою постановки на облік у якості безробітної, де їй було роз`яснено, що згідно із записами у трудовій книжці вона відноситься до категорії зайнятого населення через недотримання процедури звільнення при припинені трудових відносин з ТзОВ «Дворічанське», а тому в даному проханні було відмовлено.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 25.09.2020 року вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Дворічанське» перебуває у процесі припинення, підстава внесення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з її банкрутством від 16.12.2011 року.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підстав і Конституції України гарантується.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема вільний вибір виду діяльності, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, проводиться центром зайнятості.

Підставою для відмови у наданні статусу безробітного, в тому числі є і відсутність запису в трудовій книжці про підставу припинення трудових відносин.

Згідно з інструкцією «Про порядок ведення трудових книжок працівників», яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до пункту 1.3 вказаної Інструкції відсутність запису про звільнення з попереднього місця роботи унеможливлює внесення запису до трудової книжки про прийняття на роботу відповідно до розділу 2 Інструкції № 58. Також, відсутність такого запису може означати, що працівник досі перебуває у трудових відносинах з попереднім роботодавцем.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для реалізації заявника права стати на облік до Теребовлянської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості у якості безробітної є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про припинення трудових відносин, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику ОСОБА_1 реалізувати своє право, а саме отримати статус безробітньої.

Враховуючи, що згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд вважає, що сукупність наданих заявником доказів дозволяє зробити висновок про припинення трудових відносин між заявником у справі та товариством з обмеженою відповідальністю «Дворічанське» з 14 березня 2001 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заявлені вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт припинення трудових відносин з 14 березня 2001 року на підставі ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) між товариством з обмеженою відповідальністю «Дворічанське» (с.Дворіччя Теребовлянського району Тернопільської області) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з посади - доярка.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Теребовлянського

районного суду Л.С.Ромазан