Ухвала

Іменем України

30 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 520/175/14

провадження № 61-17509ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва Айдин Тапдигалі Огли, заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Головний державний виконавець) Алієва А. Т., заінтересована особа - ОСОБА_3 , посилаючись на те, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2014 року з неї та ОСОБА_2 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року в розмірі 469 440,37 доларів США, що еквівалентно 3 752 236,87 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 25 грудня 2015 року, тобто строк на пред`явлення його до виконання закінчився 25 грудня 2018 року. 11 червня 2018 року місцевий суд видав виконавчий лист, що був пред`явлений до виконання ОСОБА_3 , який не є представником стягувача, тому постанова Головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 15 січня 2019 року була скасована постановою керівника органу примусового виконання. 01 серпня 2019 року Головний державний виконавець повторно відкрив виконавче провадження № 59685012 на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 13 червня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 13 червня 2019 року не набрала законної сили,виконавчий лист до органу примусового виконання подано ОСОБА_3 з пропуском строку на його пред`явлення до виконання, ОСОБА_3 задовольнив свою вимогу в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною та скасувати постанову Головного державного виконавця від 01 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59685012 та закрити це провадження.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2020 року визнано неправомірною та скасовано постанову Головного державного виконавця від 01 серпня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59685012.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , місцевий суд виходив з того, що строк для виконання заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 25 грудня 2015 року, закінчився 25 грудня 2018 року. Таким чином, при відкритті 01 серпня 2019 року виконавчого провадження № 59686012 Головним державним виконавцем порушено вимоги пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), тому що виконавчий лист необхідно було повернути стягувачу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2020 року скасовано. Скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що на час набрання заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2014 року законної сили строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив один рік. Однак 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), за яким строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становить три роки. На час набуття чинності вказаним законом строк пред`явлення виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_2 не закінчився. Виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 було видано 11 червня 2018 року, тобто після набуття чинності цим законом. Отже, виконавчий лист було пред`явлено до виконання в межах строку, встановленого законом.

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 28 лютого 2020 року.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що вперше виданий виконавчий лист було пред`явлено до виконання 15 січня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, а не 22 грудня 2018 року, як встановив апеляційний суд. Так, з постанови в. о. начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кочмар В. В. від 13 березня 2019 року вбачається, що заява про примусове виконання виконавчого листа надійшла до відділу 15 січня 2019 року.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 1291 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 17 квітня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326 в розмірі 469 440,37 доларів США, що еквівалентно 3 752 236,87 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 49 486,68 доларів США, що еквівалентно 395 547,03 грн; заборгованість за відсотками - 53 552,63 доларів США, що еквівалентно 428 046,17 грн; пеня за прострочення кредиту та відсотків - 366 401,06 доларів США, що еквівалентно 2 928 643,67 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вказане судове рішення набрало законної сили 25 грудня 2015 року, тобто під час дії Закону № 606-XIV.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон № 1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

11 червня 2018 року Київським районним судом міста Одеси були видані виконавчі листи про стягнення з відповідачів вказаної заборгованості за кредитним договором, в яких зазначено, що вони можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Тобто на час видачі виконавчих листів строк їх пред`явлення до виконання становив три роки.

Судами також встановлено, що згідно з договором про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 24 липня 2018 року та договором відступлення прав вимоги від 24 липня 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» відступило Публічному акціонерному товариству «Оксі Банк» право вимоги за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

За договором про відступлення права вимоги від 24 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» право вимоги за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 26 липня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» відступило ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором від 07 серпня 2006 року № 014/0014/82/62326, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 .

З витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що рішенням державного реєстратора від 27 вересня 2018 року ОСОБА_3 задовольнив свою вимогу про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ставши власником майна боржників ОСОБА_2 - квартирою АДРЕСА_1 .

22 грудня 2018 року ОСОБА_3 подав заяву до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про примусове виконання виконавчого листа від 11 червня 2018 року в частині, яка стосується боржника ОСОБА_1 .

Постановою Головного державного виконавця від 15 січня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58092841 за вказаною заявою, а також винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Постановою в. о. начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кочмара В. В. від 13 березня 2019 року скасовано постанови Головного державного виконавця від 15 січня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58092841 і про арешт майна боржника та зобов`язано його негайно вжити заходів, передбачених Законом № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13 червня 2019 року замінено сторону виконавчого провадження з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_3

31 липня 2019 року ОСОБА_3 повторно подав заяву про примусове виконання виконавчого листа, виданого судом першої інстанції 11 червня 2018 року, до якої, окрім виконавчого листа, додав копію ухвали Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_3 з відміткою, що судове рішення набрало законної сили.

01 серпня 2019 року Головним державним виконавцем повторно відкрито виконавче провадження № 59686012, в якому стягувачем зазначено ОСОБА_3 .

Згідно з матеріалами виконавчого провадження № 59686012 Головний державний виконавець разом із заявою ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження отримав належним чином засвідчену копію ухвали Київського районного суду міста Одеси від 13 червня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26 грудня 2019 року, яку було змінено в мотивувальній частині постановою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в задоволенні аналогічної за змістом скарги боржника ОСОБА_2 на дії Головного державного виконавця відмовлено.

Серед засад виконавчого провадження, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII є обов`язковість виконання рішень.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши, що ОСОБА_3 пред`явив виконавчий лист до виконання в межах встановленого законом строку, а Головний державний виконавець отримав його разом з належним чином засвідченою ухвалою суду про заміну сторони виконавчого провадження, якою було підтверджено статус ОСОБА_3 як стягувача за виконавчим документом, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження і про правомірність дій Головного державного виконавця та обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що вперше виданий виконавчий лист було пред`явлено до виконання 15 січня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, не заслуговують на увагу, оскільки 15 січня 2019 року є датою надходження виконавчого документа до органу виконавчої служби, тоді як днем пред`явлення виконавчого документа до виконання є 22 грудня 2018 року, коли його було направлено до органу виконавчої служби.

Інші аргументи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду щодо правомірності дій Головного державного виконавця, і не свідчать про порушення цим судом норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року і про відстрочення їй сплати судового збору.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Алієва Айдин Тапдигалі Огли, заінтересована особа - ОСОБА_3 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов