Дата документу 25.11.2020
Справа № 2-3262/11
Провадження № 2/334/4/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження та виселення осіб,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок та виселення вказаних осіб.

Ухвалою суду від 17.04.2012 року та від 10.10.2012 року були призначені судово-економічні експертизи. В зв`язку із тим, що позивачем не надано необхідні для виконання експертизи матеріали, то справа була повернута до суду без висновків експерта, з повідомленням про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи. Оскільки позивачі не з`явилися у судове засідання, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2013 року (суддею Лисенко Л.І.) позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без розгляду. Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу і 20 червня 2013 року апеляційний суд Запорізької області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнив: ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2013 року у даній справі скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

23 жовтня 2013 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Лисенко Л.І. прийнята ухвала суду про зупинення провадження у справі до розгляду інших справ, які перебувають в провадженні суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козлової Н.Ю. та Лихосенко М.О.

01 серпня 2014 року прийнята ухвала суду про відновлення провадження у справі.

18 грудня 2014 року прийнята ухвала суду про зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи за позовом одного з Відповідачів про визнання недійсними пунктів кредитного договору, яка перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Баруліної Т.Є.

20 квітня 2015 року прийнята ухвала суду про відновлення провадження у справі.

11 серпня 2015 року ухвалою суду призначена у справі судово-економічна експертиза.

26 вересня 2016 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Дубини Л.А. цивільна справа прийнята до свого провадження та 07 грудня 2016 року суддею Дубиною Л.А. ухвалою суду відновлено провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

06 березня 2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя призначена у справі додаткова судово-економічна експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

07 лютого 2018 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісаковим Д.О. відновлено провадження у справі.

02 листопада 2018 року суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя Козловою Н.Ю. цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення прийнято до свого провадження.

20 липня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Впродовж всього часу розгляду цивільної справи Позивач змінив найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК (скорочена назва - АТ КБ „ПРИВАТБАНК) та збільшував розмір позовних вимог, а також уточнював їх в частині і остаточно представник Позивача наполягав та просив: 1) на підставі заяви про уточнення позовних вимог в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки від 10.09.2019 р. № б/н, зареєстрованої канцелярією суду від 13.09.2019 р., в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК, яка утворилася станом на 05.12.2017 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 2 265 311,33 грн. (два мільйони двісті шістдесят п`ять тисяч триста одинадцять гривень 33 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 25470,16 доларів США = 693 178,50 грн. (шістсот дев`яноста три тисячі сто сімдесят вісім гривень 50 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 34 708,46 доларів США = 944 601,78 грн. (дев`ятсот сорок чотири тисячі шістсот одна гривня 78 коп.); заборгованості з комісії 3 640,00 доларів США = 99 063,76 грн. (дев`яноста дев`ять тисяч шістдесят три гривні 76 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. 528 467,29 грн. (п`ятсот двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят сім гривень 29 коп.) та в рахунок погашення заборгованості заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК, яка утворилася станом на 05.12.2017 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 1073687,66 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 66 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 15 225,68 доларів США = 414371,72 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч триста сімдесят одна гривня 72 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 13 496,78 доларів США = 367 319,16 грн. (триста шістдесят сім тисяч триста дев`ятнадцять гривень 16 коп.); заборгованості за винагородою за надання фінансового інструменту 399,37 доларів США = 10 868,98 грн. (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 98 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. 281 127,80 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча сто двадцять сім гривень 80 коп.) звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 47,70 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі іпотечного договору № 242 від 26.04.2005 року та іпотечного договору № ZPV0GA від 29.01.2008 року на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження, з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», а також 2) на підставі заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.01.2018 р. № б/н, зареєстрованої канцелярією суду від 15.01.2018 р. - виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку/предметі іпотеки, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 без надання їм іншого житла, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати, понесені Позивачем по сплаті судового збору в сумі 50 084,99 грн. (вимога майнового характеру) і стягнути з Відповідачів в солідарному порядку на користь АТ КБ „ПРИВАТБАНК судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. (вимога немайнового характеру) та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

Відповідачі та їхній представник ОСОБА_4 подали відзив на позовну заяву від 28.05.2019 р. у якому заперечували у задоволенні позовних вимог в повному обсязі вважаючи, що виселення з житлового будинку є неможливим, бо на їхню думку, житло придбано не за рахунок кредиту в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, а за рахунок сплати ними 4940,60 дол. США (чотири тисячі дев`ятсот сорок доларів США 60 центів). Звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим через те, що Позивач не зазначив початкову ціну його продажу, а також через дію мораторію на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 р. № 1304-VІІ. Крім цього, заперечується ними розмір заборгованості за кредитними договорами, бо борг розрахований станом на 05.12.2017 р., а повинно бути, на їхню думку, на дату звернення банка до суду з цим позовом, тобто на 23.07.2010 р., бо згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах суду від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 р. провадження № 14-154цс18, а також у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. В підготовчому провадженні представник Відповідачів не наполягав на клопотанні про проведення додаткової чи іншої судово-економічної експертизи, а також на інших судових експертизах.

У судове засідання 25 листопада 2020 року представник позивача не з`явився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі та їхній представник у судове засідання 25 листопада 2020 року не з`явилися, а від представника Відповідачів надійшла заява про відкладення справи на інший день через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Суд, враховуючи тривалий розгляд справи (більше 10 років) та поданням сторонами всіх наявних у них доказів, заперечень, пояснень, а також закриттям підготовчого провадження у справі, вважає, що подальше затягування з розглядом справи по суті призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, а тому керуючись ст. 223 ЦПК України (неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті), вирішує дослідити матеріали справи та прийняти рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до укладеного кредитного договору № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року ОСОБА_1 (далі Відповідач-1/Позичальник) отримав кредит на строк до 25 квітня 2025 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 29502 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот два) доларів США 00 центів на наступні цілі: придбання житлової нерухомості в сумі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч) доларів США і на сплату страхових платежів в сумі 4502 (чотири тисячі п`ятсот два) доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 (один) % в місяць або 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту щомісячно у Період сплати, за який приймається період з «26» по «01» число кожного місяця. Згідно пункту 1.1. цього кредитного договору Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі не менше 313,18 (триста тринадцять) доларів США 18 центів для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Згідно умов кредитного договору № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК», починаючи з 01.11.2008 року підвищив відсоткову ставку за кредитом до 14,04 % річних, правомірність чого підтверджується судовими рішеннями (копії яких є в матеріалах справи). Однак, питання нарахування та утворення боргу за підвищеною ставкою є неактуальним, бо Позивачем надані розрахунки заборгованості як станом на 23.07.2010 р., так й станом на 05.12.2017 р., що є предметом спору та позовних вимог, тільки за початковою та підписаною і узгодженою сторонами процентною ставкою у розмірі 12,00 % річних.

У зв`язку з порушеннями Позичальником/ ОСОБА_1 взятих перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК грошових зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року станом на 05.12.2017 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,53180 грн.) утворилася заборгованість на загальну суму 2 265 311,33 грн. (два мільйони двісті шістдесят п`ять тисяч триста одинадцять гривень 33 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 25 470,16 доларів США = 693 178,50 грн. (шістсот дев`яноста три тисячі сто сімдесят вісім гривень 50 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 34 708,46 доларів США = 944601,78 грн. (дев`ятсот сорок чотири тисячі шістсот одна гривня 78 коп.); заборгованості з комісії 3 640,00 доларів США = 99 063,76 грн. (дев`яноста дев`ять тисяч шістдесят три гривні 76 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. 528 467,29 грн. (п`ятсот двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят сім гривень 29 коп.). Розрахунок суми заборгованості та виписки по рахунках за цим договором є в матеріалах справи.

26.04.2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Відповідачем-1 укладений іпотечний договір № 242 (далі договір іпотеки № 242). Згідно з умовами договору іпотеки № 242 Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 47,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005 року.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку (далі земельна ділянка), на якій розташований предмет іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 під заставу цього ж самого предмету іпотеки укладено ще один кредитний договір та договір іпотеки.

Так, відповідно до укладеного кредитного договору № ZPV0GA від 29.01.2008 року ОСОБА_1 отримав кредит на строк до 29 січня 2023 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 20625,00 (двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США 00 центів на наступні цілі: у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США на споживчі цілі, а також на сплату страхових платежів в сумі 5625,00 (п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00 (один) % в місяць або 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту і зарезервованих ресурсів щомісячно у Період сплати і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів щомісячно у Період сплати, за який приймається період з «01» по «07» число кожного місяця. Згідно пункту 8.1 цього кредитного договору Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 186,38 доларів США для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, винагороди.

У зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року станом на 05.12.2017 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на цю дату 100 доларів США = 2721,53180 грн.) утворилася заборгованість на загальну суму 1 073 687,66 грн. (один мільйон сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 66 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 15 225,68 доларів США = 414 371,72 грн. (чотириста чотирнадцять тисяч триста сімдесят одна гривня 72 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 13 496,78 доларів США = 367 319,16 грн. (триста шістдесят сім тисяч триста дев`ятнадцять гривень 16 коп.); заборгованості за винагородою за надання фінансового інструменту 399,37 доларів США = 10 868,98 грн. (десять тисяч вісімсот шістдесят вісім гривень 98 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 05.12.2016 р. по 05.12.2017 р. 281 127,80 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча сто двадцять сім гривень 80 коп.). Розрахунок суми заборгованості та виписки по рахунках за цим договором є в матеріалах справи.

29.01.2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідачем-1 укладений іпотечний договір № ZPV0GA (далі договір іпотеки № ZPV0GA). Згідно з договором іпотеки № ZPV0GA Відповідач-1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатний житловий будинок, загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 47,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2005 року. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку (далі земельна ділянка), на якій розташований Предмет іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

У порушення зазначених норм закону та умов обох кредитних договорів Відповідач-1 зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконує.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов`язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону).

З огляду на вказане Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону, судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Велика Палата Верховного Суду у постанові суду від 29 травня 2019 року по справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначила, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Однак, іпотечні застереженню зазначені в пунктах 27, 28 обох іпотечних договорів, а саме: іпотекодержатель має право від імені Іпотекодавця продати предмет іпотеки будь-якій особі, а отже, такий спосіб захисту є позасудовим і тому позовна вимога АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій справі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження, з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку повністю узгоджується з вищевказаними висновками Великої Палати Верховного Суду та є належним способом захисту, а тому підлягає задоволенню.

Щодо дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то з цього приводу є в наявності безліч постанов Верховного Суду України та Верховного Суду. Наприклад, ще Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 травня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки, прийшовши до висновку про те, що поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки, вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню, а тому Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Таким чином, Закон України № 1304-VII не є перешкодою та/або підставою для відмови в задоволенні позову Банка щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тим більше, що дія вказаного Закону продовжена Верховною Радою лише до 21 квітня 2021 року.

Щодо зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації у рішенні суду, то виходячи з пояснень представника Позивача існують складнощі у проведенні оцінки майна, що є предметом іпотеки, бо Відповідачі чинять спротив будь-яким діям, так як для оцінки експерт повинен вийти за місцем знаходження предмета іпотеки та отримати відповідні первинні документи.

Більш цього, чинність у часі експертної оцінки нерухомого майна обмежена, а враховуючи, що розгляд справи триває більше 10 років, то проведення оцінки втрачає будь-який сенс.

Натомість, під час продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, питання проведення оцінки експертом повністю регламентовано Законом України „Про виконавче провадження, а тому права всіх сторін виконавчого провадження будуть захищені та забезпечені.

Окремо, суд зазначає, що у іпотечних договорах сторони визначали та погоджували вартість предмета іпотеки.

Верховний Суд висловив з цього приводу правову позицію у постанові суду (в аналогічній справі) по справі № 523/7665/14-ц від 11.06.2018 р. згідно якої вказав, що «виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуги тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні проводиться за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.

Таким чином, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності.»

Велика Палата Верхового Суду у постанові суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18) дійшла висновку про те, що не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Щодо розміру заборгованості за кредитними договорами, то в цій частині судом задовольняються лише частково позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: борг, що утворився станом на 23.07.2010 р. та з виключенням заборгованості з комісії в сумі 525,00 доларів США = 12 870,80 грн. (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 80 коп.) та заборгованості за винагородою за надання фінансового інструменту в розмірі 111,03 доларів США = 2721,99 грн. (дві тисячі сімсот двадцять одна гривня 99 коп.) виходячи з наступного.

По-перше, суд погоджується з Відповідачами та їхніми представниками з думкою про те, що розрахунок боргу за обома кредитними договорами станом на 05.12.2017 р. є необгрунтованим, бо вважає, що слід задовольнити розмір боргу за договорами станом на дату звернення до суду з цим позовом, тобто на 23.07.2010 р. і це відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах суду від 28.03.2018 р. по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 р. провадження № 14-154цс18, а також у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) за якими після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється.

Розрахунки заборгованості за обома кредитними договорами станом на 23.07.2010 р. надані представником Позивача разом з поясненнями від 08.11.2019 р. № б/н, а офіційний курс НБУ, судом приймається станом на 05.12.2017 р. згідно з останньою заявою Позивача по цій справі про збільшення розміру позовних вимог від 12.01.2018 р. № б/н., тобто 100 доларів США = 2721,5318 грн.

При цьому, суд бере до уваги те, що обидва кредити отримані Позичальником/ ОСОБА_1 в іноземній валюті - доларах США, а тому судове рішення не може змінювати зміст договірних зобов`язань за цими договорами, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а отже, судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на сьогодні, або ст. 53 цього ж Закону у чинній редакції станом на 01.11.2017 р.). При цьому, погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу, тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 р. по справі № 6-1063цс17 та узгоджується з положеннями ст. 533 ЦК України, пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

По-друге, судом не задовольняються вимоги Банка щодо включення в загальну суму заборгованості: 1) за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року заборгованості з комісії за розрахунково-касове обслуговування в сумі 525,00 доларів США = 12870,80 грн. (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят гривень 80 коп.) та 2) за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року заборгованості за резервування ресурсів та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 111,03 доларів США = 2721,99 грн. (дві тисячі сімсот двадцять одна гривня 99 коп.) на підставі наступного.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) сформовано правовий висновок такого змісту: «Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику».

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року про сплату позичальником на користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування та положення кредитного договору № ZPV0GA від 29.01.2008 року про сплату позичальником на користь банку винагороди за резервування ресурсів та винагороди за надання фінансового інструменту не відповідає вимогам закону, оскільки вказані платежі є платою, встановлення яких заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги банка про стягнення заборгованості за комісією за розрахунково-касове обслуговування та винагороди за надання фінансового інструменту і за резервування ресурсів є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.

Отже, підлягає задоволенню наступна заборгованість Позичальника/ ОСОБА_1 перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року станом на 23.07.2010 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017 р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 872983,60 грн. (вісімсот сімдесят дві тисячі дев`ятcот вісімдесят три гривні 60 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 24 909,64 доларів США (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`ять доларів США 64 центи), що еквівалентно 677923,77 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 77 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 5 387,57 доларів США (п`ять тисяч триста вісімдесят сім доларів США 57 центів), що еквівалентно 146624,43 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні 43 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 48 435,40 грн. (сорок вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 40 коп.), а також заборгованість Позичальника/ ОСОБА_1 перед АТ КБ „ПРИВАТБАНК за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року станом на 23.07.2010 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017 р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 484820,88 грн. (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 88 коп.), яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 14841,81 доларів США (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок один долар США 81 цент), що еквівалентно 403 924,58 грн. (чотириста три тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні 58 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 3 027,43 доларів США (три тисячі двадцять сім доларів США 43 центи), що еквівалентно 74 219,91 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 91 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6676,39 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 39 коп.).

Щодо висновку судово-економічної експертизи № 4739/4740-15 від 29.08.2016 р., згідно якого встановлена експертом сума заборгованості ОСОБА_1 перед ПриватБанком за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року за період з 26.04.2005 р. по 31.03.2015 р. в загальному розмірі 72529,02 доларів США, а встановити заборгованість за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року не виявилося можливим через ненадання експертові в повному обсязі документів. Суд критично ставиться до висновків вказаної експертизи, бо згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Тим більше, що обгрунтованим є розмір заборгованості станом на дату звернення до суду з позовом, тобто на 23.07.2010 р., а не станом на 31.03.2015 р., а також, з боку одного з представників Позивача надавалися всі необхідні документи та виконувалася ухвалу суду щодо надання додаткових матеріалів для проведення цієї судово-економічної експертизи (заява від 23.11.2015 р.).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписки за кредитними договорами, що надані представниками Позивача і містяться у справі є належними та допустимими доказами, бо виписки є первинними бухгалтерськими документами. Так, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. № 578/5.

Крім цього, відповідно до п. п. 5.1, 5.4, 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2006 р. інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ від 04.07.2018 р. № 75.

До вищевказаного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У підготовчому провадженні представник Відповідачів не наполягав на клопотанні про проведення додаткової чи іншої судово-економічної експертизи, а також на інших судових експертизах.

З приводу виселення з житлового будинку Відповідачів без надання їм іншого житла, то виходячи з фактичних обставин справи, то 26.04.2005 р. укладено договір купівлі-продажу нерухомості, яка є предметом іпотеки і в цей же день укладений кредитний договір № ZPV0GK00000077 з ПриватБанком, за яким основна частина (5/6 частини) вартості житлового будинку 25 тис. доларів США - це саме кредитні кошти сплачені Продавцю нерухомості, то правомірно вважати, що предмет іпотеки, на який повинно бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу та з якого слід виселити Відповідачів, було придбано саме за кредитні кошти ПриватБанка, бо саме без цієї левової частки не було б здійснено продажу нерухомості.

Сплачені ОСОБА_1 майже 5 тис. доларів США Продавцю до підписання договору купівлі-продажу будинку слід вважати лише завдатком, який в порядку ст. ст. 546, 570 ЦК України є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомості.

Договорами іпотеки, укладеними між відповідачем-1 та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Однак, іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою предмету іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідачі підлягають виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, предмет іпотеки придбаний за кредитні кошти ПриватБанка, а тому позовна вимога Банка щодо виселення всіх відповідачів з житлового будинку без надання їм іншого житла є правомірною та підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто за позовною вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 20369,57 грн., тобто 40,67 % (1357804,48 грн.) від загальної суми задоволеної вимоги майнового характеру (3338998,99 грн.), а також в повному обсязі в солідарному порядку з усіх відповідачів за іншими судовими витратами по сплаті судових зборів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 549-551, 610, 612, 626, 628, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 6, 12, 33, 38-41 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на житловий будинок на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження та виселення осіб - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) за кредитним договором № ZPV0GK00000077 від 26.04.2005 року станом на 23.07.2010 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017 р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 872 983,60 грн. (вісімсот сімдесят дві тисячі дев`ятcот вісімдесят три гривні 60 коп.), яка складається з: заборгованості за кредитом 24 909,64 доларів США (двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`ять доларів США 64 центи), що еквівалентно 677923,77 грн. (шістсот сімдесят сім тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 77 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 5 387,57 доларів США (п`ять тисяч триста вісімдесят сім доларів США 57 центів), що еквівалентно 146624,43 грн. (сто сорок шість тисяч шістсот двадцять чотири гривні 43 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 48 435,40 грн. (сорок вісім тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 40 коп.) та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) за кредитним договором № ZPV0GA від 29.01.2008 року станом на 23.07.2010 р. (офіційний курс, встановлений НБУ на 05.12.2017 р. 100 доларів США = 2721,5318 грн.) на загальну суму 484 820,88 грн. (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 88 коп.), яка складається з: заборгованості за кредитом 14841,81 доларів США (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок один долар США 81 цент), що еквівалентно 403 924,58 грн. (чотириста три тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні 58 коп.); заборгованості за процентами за користування кредитом 3027,43 доларів США (три тисячі двадцять сім доларів США 43 центи), що еквівалентно 74219,91 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 91 коп.); заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 6676,39 грн. (шість тисяч шістсот сімдесят шість гривень 39 коп.) звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 47,70 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі іпотечного договору № 242 від 26.04.2005 року та іпотечного договору № ZPV0GA від 29.01.2008 року на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження, з дотриманням вимог Закону України „Про іпотеку, визначивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Кошти, отримані від продажу нерухомого майна спрямувати на погашення вказаної кредитної заборгованості за кредитними договорами на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ: 1436057, юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001).

Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 ), які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, що є предметом іпотеки, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (шістдесят один) без надання їм іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати Позивача по сплаті судового збору у розмірі 20 369,57 грн. (двадцять тисяч триста шістдесят дев`ять гривень 57 коп.) на р/р UA9003111 в ПриватБанку, МФО 305299, .

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судові витрати Позивача по сплаті судового збору в сумі 8,50 грн. (вимога немайнового характеру) та 120 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу на р/р UA9003111 в ПриватБанку, МФО 305299, .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 01.12.2020 року.

Суддя Козлова Н.Ю.