Справа № 646/6776/19
№ провадження 2/646/711/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.20 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікова І.І.

за участю секретаря судового засідання Бєлівцової О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про відшкодування шкоди у сумі 79865,21 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 08.10.2016 року відбулася ДТП за участі транспортного засобу «Деу», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Відповідач визнаний винним у порушенні ПДР, що стало причиною ДТП, в ході якої було пошкоджено транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 . Між ПАТ Страхова компанія Українська страхова група та ТОВ «Порше Лізинг Україна» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-0157/14/0064, предметом якого було страхування автопарку та транспортного засобу «Фольксваген» державний № НОМЕР_3 . На підставі страхованого акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування на загальну суму 102300,67 грн. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9086022 в ПрАТ «СК ВУСО», яка за заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу 25.07.2017 року виплатила 22435,46 грн. Отже, сума невідшкодованого матеріального збитку становить 102300,67 грн. - 22435,46 грн. = 79865,21 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.10.2019 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач у встановлені ухвалою строки відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.10.2016 року за адресою м. Харків, на перехресті вул. Ж. Мироносиць та вул. Пушкінська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю трьох транспортних засобів: «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_4 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 , «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_2 , та «ВАЗ-11183» номерний знак НОМЕР_5 .

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження згідно Довідки ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальності перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Volskwagen POLO», номерний знак НОМЕР_6 , була застрахована відповідно полісу № 28-0199-0157/14/0064.

10.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Позивача із Заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Страхового акту № ПССКА-5585 від 28.10.2016 р. та розрахунку страхового відшкодування, сума страхового відшкодування склала 76779 (сімдесят шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 18 коп. та відповідно до Страхового акту № ПССКА-5585/1 від 01.12.2016 р. та розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування склала 25521 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 49 коп.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 102300 (сто дві тисячі триста) грн. 67 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 20076 від 28.10.2016 року та №22566 від 01.12.2016 року.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9086022 в ПрАТ «СК «ВУСО». Яка за заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу 25.07.2017 року виплатила 22435,46 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 16180 від 25.07.2017 року.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача суму різниці у розмірі 79865,21 грн.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року по справі № 328/2750/18 вбачається, що системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідної за заподіяні збитки.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із копій постановиКиївського районного суду м. Харкова від 01.12.2016 року у справі № 640/18248/16-п, дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм автомобіля марки «Daewoo Nexia», номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_1 , та водієм транспортного засобу «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України, тобто винними у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано дві особи.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Таким чином, за наявності судових рішень, що набрали законної сили та встановлюють винуватість осіб, при розгляді даної цивільної справи суд не вправі обговорювати, встановлювати чи виключати вину таких осіб, а може вирішувати питання лише про можливість звернення до особи з регресною вимогою про стягнення страхового відшкодування та розмір відшкодування.

Страхова компанія, в силу. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», має право регресної вимоги про виплату страхового відшкодування до винної особи (в даному випадку двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) в розмірах, що залежать від ступеня їх вини.

Отже, за загальним правилом страховик має право звернутися до винуватця ДТП з метою повернення виплаченого ним відшкодування, яке він сплатив потерпілому (своєму страхувальникові). Але при обопільній винні в ДТП винуватець і є потерпілим, тим більше потерпілий - клієнт страхової також є і винуватцем у цій дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно для отримання регресної виплати страховику потрібно здійснити усі ті ж дії, що й учаснику ДТП.

Суд бере до уваги, що при виплаті страхового відшкодування страхова компанія не наділена повноваженнями щодо визначення ступеня вини кожного з учасників ДТП, а тому виплату проведено згідно з договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до договору, яким встановлено, що сума страхового відшкодування визначається виходячи із вартості відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу, і підлягає виплаті страхувальнику з врахуванням франшизи.

Позивачем виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 102300 грн. 67 коп.

Разом з тим, як вже було зазначено, відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, відшкодовується у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на те, що учасники ДТП постановою суду визнані винними у скоєнні цієї ДТП, суд вважає, що розмір відшкодування завданої відповідачем шкоди становить 50% від завданої шкоди, тобто 51150 грн. 34 коп. ( 102300 грн. 67 коп.: 2).

В той же час, ПрАТ «СК «ВУСО», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в порядку регресу позивачеві була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 22435,46 грн.

Положення статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15.

Як зазначено судом вище, ПрАТ «СК «ВУСО», яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, в порядку регресу позивачеві була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 22435,46 грн.

Відомостей про те, що сума шкоди, завданої внаслідок ДТП, з урахуванням обопільної вини двох учасників ДТП, перевищує страховий ліміт за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9086022 в ПрАТ «СК «ВУСО», матеріали справи не містять.

Підстави перерахування ПрАТ «СК «ВУСО» суми у вищевказаному розмірі у позові жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені достатніми засобами доказування.

Судом неодноразово постановлювались ухвали про визнання явки представника позивача в судове засідання обов`язковою, однак він в судові засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції не подав та, відповідно, не довів обставини, зазначені у позовній заяві.

Тому, враховуючи викладене вище, а також виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість пред`явлення вимоги до відповідача ОСОБА_1 як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у заявленому розмірі.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1187,1191,1194, ст. ст.12,13,259,264-265,268,280-283 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного Акціонерного Товариства « Страхова компанія « Українська страхова група» до ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 27.11.2020 року.

Суддя І.І. Теслікова