ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №950/2492/19

Номер провадження 22-ц/816/2124/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа відділ у справах дітей Лебединської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Цуркана Віктора Івановича

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року у складі судді Чхайло О.В., ухвалене у місті Лебедин, повний текст якого складено 21 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в :

08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа відділ у справах дітей Лебединської міської ради, про звільнення від сплати аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах, стягнутих відповідно до рішення суду, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року було розірвано їх шлюб з ОСОБА_2 та стягнуто з нього аліменти на користь останньої на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На час ухвалення даного рішення суду він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю у м. Охтирка Сумської області, мали спільні права, обов`язки та спільний сімейний бюджет, після розлучення вони також продовжували проживати разом, спільно виховували доньку аж до листопада 2018 року.

07 листопада 2018 року ОСОБА_2 поїхала працювати за кордон, а він з дочкою переїхали до м. Лебедин Сумської області, дитина перебуває на його утриманні, однак 20 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернулася до відділу ДВС з заявою про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки і постановою державного виконавця Лебединського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Сумській області відкрито виконавче провадження та нараховано заборгованість зі сплати ним аліментів, яка станом на 27 листопада 2019 року склала 65082,86 грн.

Вважає, що він має право на звільнення від подальшої сплати аліментів та від заборгованості по аліментах, оскільки з часу ухвалення рішення суду змінились обставини, дочка стала постійно проживати з ним та перебуває на його повному утриманні, а також доводить, що наведені обставини є підставою стягнення на його користь аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матері ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 6500 грн.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнутих відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості із аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із 05 серпня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 6500 грн на місяць, починаючи стягнення з 08 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1536,80 грн на відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Цуркана В.І., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що суд прийняв сторону ОСОБА_1 , справу розглянув односторонньо та ухвалив незаконне рішення.

Вказує, що після розірвання шлюбу між сторонами у 2016 році дитина переїхала разом з матір`ю проживати до м. Охтирка, де ОСОБА_2 працювала вчителем молодших класів, а ОСОБА_3 відвідувала відповідні навчальні заклади. З метою спілкування з дитиною та реалізації права на зустрічі з дитиною ОСОБА_1 періодично відвідував дочку у м. Охтирка, де міг переночувати чи провести вихідні у квартирі колишньої дружини, однак це не було спільним проживанням однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Між сторонами була досягнута домовленість про непред`явлення на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 починаючи з 2016 року, а проживання дочки з батьком на час перебування матері дитини закордоном не є підставою для зміни правовідносин між сторонами щодо стягнення аліментів. Доводить, що мати не самоусунулася від утримання дитини, щомісячно надсилає ОСОБА_1 кошти на утримання дочки, купує для неї речі, оплачує відпочинок дитини та позивача, який під погрозою не надання свого дозволу на виїзд дитини закордон, у 2019 році висунув вимогу про оплату путівки і для нього, але гроші за відпочинок відповідачці до цього часу не повернув.

Доводить, що заява про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком надана ОСОБА_2 на прохання позивача з метою оформлення субсидії за місцем його проживання, а не з метою відмови від дитини, однак ОСОБА_1 вчинив непорядно

використавши цю заяву для позбавлення матері прав на дитину, не допускає її та бабу дівчинки ОСОБА_4 до участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею. Надані позивачем довідки ОСББ «Сімейний 171» та ПП «СІБ» на підтвердження проживання його у м. Охтирка, також отриманні ним обманним шляхом, ніби то для оформлення субсидії.

Зазначає, що ОСОБА_1 не працевлаштований, не має доходу та заробітку, утримання дитини здійснюється матір`ю дитини, шляхом здійснення щомісячних грошових переказів позивачу. Припинення стягнення аліментів можливе у випадку, коли їх отримувач не витрачає кошти на дитину, а зменшення їх розміру можливе за умови зміни майнового стану платника, однак з 2016 року сімейний стан ОСОБА_1 не змінився, крім дочки інших утриманців він не має, в іншому шлюбі не перебуває, є працездатною особою із задовільним станом здоров`я, але не працює. Підстави для звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по аліментах відсутні.

Стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дочку на користь ОСОБА_1 вважає безпідставним, а їх розмір 6500 грн на місяць, завищений та необґрунтований.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та третьої особи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Цуркана В.І., який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Созонова В.П., які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03 листопада 2012 року по 21 жовтня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.10, 11-12).

Рішенням Охтирського міськрайонним судом Сумської області від 21 жовтня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 серпня 2016 року (т.1 а.с.11-12).

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 в м. Охтирка (т.1 а.с.8).

ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.6-7, т.2 а.с.15).

Із довідки ОСББ «Сімейний 171» від 03 грудня 2019 року № 205 та довідки Приватного підприємства «СІБ» від 2019 року №1629 вбачається, що з вересня 2016 року по листопад 2018 року ОСОБА_1 позивач проживав в м. Охтирка разом з дочкою та колишньою дружиною ОСОБА_2 (т.1 а.с.71, 72).

Довідкою Охтирського дошкільного начального закладу (ясла-садок) «Сонечко» Охтирської міської ради Сумської області підтверджується, що з 12 серпня 2016 року по 02 листопада 2018 року ОСОБА_3 відвідувала групу «Чебурашка». Її вихованням займався батько ОСОБА_1 (щоденно приводив та забирав дитину з закладу, відвідував батьківські збори, свята, виставки). Мати дитини ОСОБА_2 з`являлася у дошкільному навчальному закладі декілька разів (т.1 а.с.74).

У період з 01 вересня до 01 листопада 2018 року ОСОБА_3 відвідувала заняття в Охтирській дитячій художній школі ім. Т.Шевченка і батько регулярно приводив та забирав дитину зі школи, необхідними матеріалами для навчання дитина була забезпечена (т.1 а.с.73).

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 виїхала за межі України (т.1 а.с.75-84).

Відповідно довідки Лебединської міської ради від 02 грудня 2019 року № 318 з листопада 2018 року ОСОБА_3 зареєстрована і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьком (т.1 а.с.88).

За інформацією Лебединського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Калинка» у період з 05 листопада 2018 року по 13 серпня 2019 року ОСОБА_3 відвідувала цей дошкільний заклад. Її вихованням займався батько. Мати дитини з`являлася у дошкільному навчальному закладі декілька разів (т.1 а.с.86).

Із 02 вересня 2019 року дитина навчається в Лебединській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1. За час навчання мати участі у вихованні дитини не брала, на батьківські збори не приходила. ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дитини. Кожного дня приводить та забирає її зі школи. Постійно відвідує батьківські збори, свята.

17 вересня 2019 року ОСОБА_2 склала нотаріально засвідчену заяву, реєстровий № 2508 (приватний нотаріус Лебединського нотаріального округу Сумської області Фурдилов Ю.В.), якою надала згоду на визначення місця проживання дитини за постійним місцем реєстрації та проживання її батька дитини ОСОБА_1 (т.1 а.с.89).

Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 23 жовтня 2019 року № 267 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 (т.1 а.с.90)

Постановою державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матюк Я.Б. від 27 листопада 2019 року, за заявою ОСОБА_5 від 20 листопада 2019 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання ВЛ № 853/2495/16-ц виданого 04 листопада 2016 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області, про примусове стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини (т.1 а.с.65, 66 зв., 67-68).

У ході виконавчого провадження державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по вказаному виконавчому листу № 583/2495/16 від 04 листопада 2016 року, згідно якого за період з 05 серпня 2016 року по 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 нарахована заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 65082,86 грн (т.1 а.с.69).

У період з листопада 2019 року квітень 2020 року ОСОБА_2 щомісяця перераховувала ОСОБА_1 1200 грн, у квитанціях призначення платежу зазначено: «Перевод личных средств. Сашеньке» (т.2 а.с.40-42).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на

дочку ОСОБА_3 та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, стягнутих відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 жовтня 2016 року, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що неповнолітня дочка сторін після розірвання між ним шлюбу з вересня по листопад 2018 року проживала у м. Охтирка разом з обома батьками, а в подальшому, у зв`язку з перебуванням матері закордоном, дитина проживає виключно з батьком за місцем його реєстрації у м. Лебедин, який її виховує та утримує.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що місце проживання малолітньої дочки сторін у встановленому законом порядку визначено з батьком ОСОБА_1 , а тому проживання дитини сторін із позивачем та перебування на його утриманні є суттєвою зміною обставин, що були підставою для стягнення з нього аліментів і, згідно з положеннями ст. 197 СК України є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на дитину на корись відповідача та від сплати заборгованості по аліментах.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції в цій частині ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За встановлених обставин та враховуючи наведені правові норми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати аліментів на дитину та від сплати заборгованості по аліментах на корись матері ОСОБА_2 .

При цьому, виходячи за встановленого ст. 180 СК України обов`язок батьків утримувати неповнолітню дитину, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 з її матері ОСОБА_2 на користь батька ОСОБА_1 з яким дитина проживає та перебуває на його утриманні.

Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет нa 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року 2218 гривень.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення, присудивши аліменти з матері у твердій грошовій сумі.

Проте, визначаючи розмір аліментів у сумі 6500 грн на місяць, суд першої інстанції в

повній мірі не дослідив матеріальний стан відповідача, зокрема, при визначенні розміру аліментів суд послався на дані польського Центрального статистичного управління, за якими середня зарплата в Польщі в першому кварталі 2019 році склала 4839,24 злотих в місяць, що за офіційним курсом Національного банку України опублікованому на офіційному інтернет сайті Міністерства фінансів України становить 29635,51 грн. (4839,24 злотих х 6,124 (курс НБУ) 29635,51 грн.).

Однак, згідно з наявною у матеріалах справи довідкою від 30 квітня 2020 року(переклад з польської мови засвідчений), виданої ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , її середня заробітна плата за три місяці становить 711,78 злотих (т.2 а.с.13), а не 4839,24 злотих в місяць, як врахував суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів.

Також відсутня інформація про наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, грошових коштів на рахунках, тощо.

Крім того, слід зазначити, що батько зобов`язаний утримувати дитину в такому ж розмірі як і мати.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів та враховуючи, що з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2218 грн, наявність рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, а також з огляду на відсутність доказів офіційного працевлаштування відповідача в Україні та даних про розмір її середньомісячного заробітку, визначений розмір аліментів 6500 грн щомісячно, значно більше мінімального рекомендованого розміру, встановленого ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір аліментів є завищеним.

За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дочку в розмірі 3000 грн.

При частковому задоволенні апеляційної скарги, враховуючи звільнення позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, та положення ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню 380 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 380 грн на відшкодування фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному суді правнича допомога ОСОБА_2 надавалась адвокатом Цурканом В.І. на підставі укладеного договору про правничу допомогу від 11 вересня 2020 року та ордеру. У п. 16 цього договору сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження в розмірі 2000 грн. Вказана суми сплачена адвокату згідно розрахунковою квитанцією від 11 вересня 2020 року, як оплата за надання правничої допомоги.

Враховуючи сукупність чинників: складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг (підготовка та подача апеляційної скарги, підготовка до розгляду справи, тривалість судового засідання в апеляційному суді), колегія суддів вважає, що виходячи з положень ст.ст. 137, 141 ЦПК України, зокрема щодо пропорційності відшкодування понесених витрат залежно від задоволених вимог, співмірним та достатнім буде компенсація відповідачу за рахунок позивача 500 грн витрат, понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Цуркана Віктора Івановича задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 серпня 2020 року в даній справі в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 380 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 380 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 500 грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді : Т.А. Левченко

С.С. Ткачук