ЄУН №337/2600/20
Провадження № 2/337/1356/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредун Д.С., при секретарі Шварцер Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, в залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України відшкодування морального збитку в розмірі 23841,48 гривень за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 24 вересня 2019 року скасовано постанову інспектора поліції УПП в Запорізькій області Бахтіна А.В. серії ЕАВ №1202260 від 04 червня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Зазначає, що в зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода. Так, з моменту винесення постанови про адміністративне правопорушення від 04.06.2019 року, якою його безпідставно визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, по день набрання рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2019 року законної сили (05.10.2019 року), яким фактично поновлено його права, він постійно переживав та відчував сильні душевні страждання, оскільки він є відомим у м. Запоріжжі громадським діячем правозахисником, вказані події пригнічували його, незаконне притягнення до адміністративної відповідальності відобразилось на зниженні його престижу. Для відновлення своїх прав та доведення своєї невинуватості йому необхідно було їздити до суду, в той час коли він є особою пенсійного віку, вимушений був змінити звичайний ритм свого життя, думки про несправедливе притягнення його до адміністративної відповідальності не давали йому спокійно спати та працювати. Розмір моральної шкоди оцінює у сумі 23841,48 гривень з розрахунку тривалості притягнення його до відповідальності (5 місяці 1 день) та розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (4723 грн. на місяць), що відповідає ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалою судді від 22 липня 2019 року у справі відкрите загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання.

21 серпня 2020 року представник Державної казначейської служби України Орлова О.О. надала відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по справах про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів виконавчої влади, їх посадових і службових осіб. Стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України не допускається. Також зазначила, що саме по собі накладання штрафу на особу та в подальшому скасування такої постанови не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачу за відсутності понесеної ним шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між нею та неправомірними діями поліції. В цьому конкретному випадку суд відмовив у своєму рішення щодо визнання незаконними дій працівника поліції по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Суттєві моральні страждання, про які зазначено в позовній заяві, та той факт, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення знизили престиж позивача є припущеннями, підтверджуючих доказів цим фактам не надано. Взагалі доказів на підтвердження понесення позивачем моральних страждань не надано. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

26 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 , в якому посилався на обґрунтованість і законність заявлених позовних вимог, а позицію представника відповідача вважав такою, що протиречить сталій судовій практиці з аналогічних питань.

31 серпня 2020 року представник Департаменту патрульної поліції Малій О.М. подав відзив, в якому також просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказав, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди, на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із шкодою. Наявність судового рішення про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконних дій або бездіяльність службових осіб відповідача, не доводить наявність моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та моральною шкодою. Позивачем не надано доказів, що діями та/або бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, не обґрунтовано в чому полягає завдана йому моральна шкода, чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони глибокі. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачем також не обґрунтований, в позові не зазначено з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди. До даних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, застосуванню не підлягає, оскільки він визначає спеціальні підстави відповідальності у випадку незаконного накладання адміністративного стягнення вигляді арешту чи виправних робіт за умови закриття провадження у справі за відсутності події чи складу правопорушення, не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи. Управління патрульної поліції в Запорізькій області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Відповідь позивача ОСОБА_1 на відзив представника відповідача ОСОБА_3 надійшла до суду 28 серпня 2020 року. При цьому позивач акцентує увагу на відповідність позовних вимог практиці Європейського суду з прав людини, та роз`ясненням, що у своїх постановах надавав Пленум Верховного суду України.

31 серпня 2020 року представник Державної казначейської служби України Орлова О.О. надала заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягала не необхідності відмови в задоволенні позовних вимог.

23 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав клопотання про уточнення резолютивної частини позовних вимог, та просив за результатом розгляду стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування, 23841,48 гривень

До судового засідання позивач ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, та задоволення позову в повному обсязі.

Представники відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 також надали клопотання про проведення розгляду без їх присутності, але в задоволенні позову просили відмовити, посилаючись на викладені у відзивах позиції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 3, 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають значення для справи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до загальних правил, визначених ч.1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6 ст. 1174 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди встановлюється законом (ч.ч.2, 7 ст. 1174 ЦК України).

Так, згідно з п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі Закон №266), відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 2 Закону №266 право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Суд встановив, що згідно постанови про адміністративне правопорушення інспектора Управління патрульної поліції в Запорізькій області Бахтіна А.В. від 04 червня 2019 року серії ЕАВ №1202260, 04 червня 2019 року о 21:59 годині ОСОБА_1 керуючи т.з. біля буд.№51 по пр. Металургів у м. Запоріжжя, проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3.е. ПДР, та за ч.2 ст. 122 КУпАП на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом про скасування зазначеної постанови та закриття провадження у справі з посиланням на відсутність в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення та протиправність дій інспектора патрульної поліції під час винесення постанови про накладання адміністративного стягнення.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року у справі Провадження №2-а/337/51/2019, ЄУН №337/51/19, яке набрало законної сили 05 жовтня 2019 року, адміністративний позов задоволено частково. Скасувано постанову серії ЕАВ №1202260 від 04 червня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП. В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

В даному випадку за нормами ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.

В той же час, в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивач повинен подати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц).

В даному випадку суд вважає доведеним, що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Цей факт встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2019 року у справі Провадження №2-а/337/51/2019, ЄУН №337/51/19, яке набрало законної сили 05 жовтня 2019 року, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Так, зазначеним судовим рішенням було встановлено, що інспектор патрульної поліції Бахтіна А.В. як суб`єкт владних повноважень при накладанні на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу не дав належну оцінку усім обставинам справи, доводам ОСОБА_1 , не зібрав та не оцінив доказів вчинення відповідного порушення Правил дорожнього руху, не зазначив їх у своїй постанові, не навів мотивів прийняття оскаржуваного рішення, тобто діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст. 19 Конституції України, тому прийняте ним рішення про накладання адміністративного стягнення є протиправним і підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закриттю.

Отже, самим скасуванням постанови інспектор патрульної поліції Бахтіна А.В., судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, що, в свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою.

Доводи представника відповідача Департаменту патрульної поліції про те, що наявність рішення суду про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора УПП в Запорізькій області Бахтіна А.В. та відповідно не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, не заслуговують на увагу.

Суд вважає, що вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень постанови у справі про адміністративне правопорушення. Самі по собі дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання постанови у такій справі не можуть бути окремим предметом оскарження.

Як вже зазначалось вище, ухвалюючи 24 вересня 2019 року рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , суд надав оцінку діям інспектора УПП в Запорізькій області Бахтіна А.В. під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача та прийшов до висновку про їх протиправність та відповідно скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Отже, доводи представників відповідачів про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди суд відхиляє через вищевикладене.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд вважає, що спричинена в даному випадку позивачу ОСОБА_1 моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а не на підставі ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач.

Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст. 1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року, справа №920/715/17.

В контексті норм діючого законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015р. (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р.ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

У зв`язку з цим підстав для застосування під час вирішення даної цивільної справи ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд не знаходить.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, в той час, коли такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності 04 червня 2019 року і до дня ухвалення судом рішення про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності 24 вересня 2019 року пройшло три місяці 20 дів, до дня набрання судовим рішенням законної сили чотири місяці. Справа розглядалась судом за участі позивача, який є людиною похилого віку. Все це призвело до зміни звичного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання.

Суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1400,00 гривень.

Визначену позивачем суму відшкодування моральної шкоди суд вважає перебільшеною і такою, що не відповідає вимогам ст. 23 ЦК України та обставинам даної справи.

При визначенні порядку стягнення з держави моральної шкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб, суд виходить з положень ст.ст. 2, 170 ЦК України, згідно з якими Держава Україна є учасником цивільних відносин, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

В силу норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого КМУ від 15.04.2015 року №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, у зв`язку з чим моральна шкода, спричинена позивачу ОСОБА_1 , підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського розрахунку.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 1400 гривень (одна тисяча чотириста гривень).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2020 року.

Суддя: Д.С. Бредун