Справа №461/8423/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/

02 грудня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить суд зменшити розмір стягуваних аліментів за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2018 року (цивільна справа 448/517/18) та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання законної сили рішення та до повноліття дитини.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що у позивача, як платника аліментів, змінився матеріальний та сімейний стан, відтак, на його думку, наявні підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів до 1/6 заробітку, оскільки у позивача на утриманні 2 (Двоє) неповнолітніх дітей, тобто по 1/6 для утримання на кожного, що загалом складає 1/3 від доходу платника аліментів.

Крім того, позивач зазначає, що у відповідачки також змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки вона вийшла вдруге заміж та змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

У зв`язку із наведеним, позивач просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 16.10.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду на 09.11.2020 р. на 11 год. 00 хв. /а.с.16/.

Ухвалою суду від 09.11.2020 р. розгляд справи відкладено на 02.12.2020 р. на 10 год. 00 хв. /19-20/.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, оскільки згідно позовної заяви просить суд проводити розгляд справи у його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. /а.с.2/.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У встановлений законом строк відзиву на позовну заяву не подала, а також не подала клопотань про відкладення чи про розгляд справи у її відсутності.
Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. За згодою позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.
Стаття 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Суд встановив, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 грудня 2018 року позов ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 при в/ч, ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення аліментів, задоволено частково.
Вирішено: стягувати із ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 при в/ч, ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_2 )аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 25 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати із ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

В решті задоволення позовних вимог відмовлено. /а.с.6-7/.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із змісту позовної заяви, що і стверджується матеріалами справи, 24 травня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб, який зареєстрований Оболонським районним у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Київ, актовий запис №564./а.с.8/. У шлюбі у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 . /а.с.5/.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 31.08.2020 року №31/08-01 виданої приватним підприємством «ЛАГОДА», вбачається, що дружина позивача ОСОБА_7 перебуває у післяпологовій відпустці з подальшим вибуттям у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. /а.с.10/.
Крім цього, відповідно до довідки від 31.08.2020 року №01/08-02 виданої приватним підприємством «ЛАГОДА», дружина позивача ОСОБА_7 , за останні 6 місяців 2020 р. отримала кошти у сумі 44220,32 грн. /а.с.11/
Згідно довідки про стягнення аліментів та залишку боргу з ОСОБА_1 , останнім з березня 2020 р. по серпень 2020 р. сплачено аліментів у сумі 35259,35 грн. /а.с.12/.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05.05.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 „Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 „Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 „Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").
Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищенаведене, суд звертає увагу на те, що із наданих позивачем документів вбачається, що в нього змінився сімейний стан та те, що дружина перебуває у післяпологовій відпустці з подальшим вибуттям у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
При цьому, позивачем не надано жодного доказу щодо його матеріального становища, зокрема довідки про його доходи, витрати і т.д., тобто доказів, які б засвідчувалипогіршення його матеріального становища та які перешкоджають йому сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 25 квітня 2018 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, та які згідно змісту рішення Галицького районного суду м.Львова від 20.12.2018 р.: «Відповідач вказує на те, що він готовий сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.». Крім цього, наданий позивачем Договір оренди житлового приміщення №432 від 26.01.2020 р. судом до уваги не приймається, оскільки такий не засвідчує погіршення матеріального становища платника аліментів.

Відтак, враховуючи вищенаведене та те, що позивач не надав доказів значного погіршення матеріального становища, або погіршення стану здоров`я, який би перешкоджав йому сплачувати аліменти, він є фізично здоровою працездатною особою, тому з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.15 ЦК України, ст.ст. 82, 247, 258, 259, 236-265, 280, 351 - 355, 430 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 180, 181, 192 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

Повний текст судового рішення складений 02.12.2020 р.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Романюк В. Ф.