Справа № 128/3560/14-ц
Провадження № 22-ц/801/2161/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 рокуСправа № 128/3560/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Стадника І.М., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: скаржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/3560/14-ц за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб ОСОБА_3 , Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року, яка постановлена суддею Васильєвою Т.Ю. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 63803,15 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 4530,63 грн на відшкодування судових витрат, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

16 грудня 2014 року Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист у справі, на підставі якого 14 січня 2015 року відкрито виконавче провадження, яке в подальшому 16 грудня 2015 було було закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

03 березня 2016 року державним виконавцем було знову винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача та 08 грудня 2017 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Однак в подальшому виконавчий лист був втрачений і ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року видано стягувачу ОСОБА_3 дублікат виконавчого листа на виконання вищевказаного рішення.

07 лютого 2020 року було відкрито виконавче провадження № 61197372 про примусове виконання вищевказаного судового рішення.

ОСОБА_1 зазначив, що добровільно та в повному обсязі 09 вересня 2020 року виконав вищевказане рішення суду, про що стягувачем ОСОБА_3 було надано заяву від 09 вересня 2020 року, відповідно до якої ОСОБА_3 підтвердив факт виконання боржником рішення та відсутність з його сторони до ОСОБА_1 будь-яких претензій матеріального характеру.

Просив визнати дублікат виконавчого листа, виданого згідно ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року, на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року, таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, судом порушено завдання цивільного судочинства, а також не з`ясовано повно та всебічно обставини справи. Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з добровільним виконанням рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 63803,15 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 4530,63 грн на відшкодування судових витрат (а.с.62, 63).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2014 року рішення суду було залишено без змін (а.с.90 92).

Вінницьким районним судом Вінницької області на підставі вищевказаного судового рішення було видано відповідний виконавчий лист, що підтверджується відміткою представника ОСОБА_3 на заяві про видачу виконавчого листа (а.с.94).

Відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 21 грудня 2019 року, судом на підставі вищевказаного судового рішення було видано дублікат виконавчого листа, оскільки виконавчий лист було втрачено при пересилці.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження, 07 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Киричук В.Ф. на підставі вищевказаного дубліката виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 61197372, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Відповідно до копії заяви від 09 вересня 2020 року, засвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В., ОСОБА_3 підтвердив, що на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року та в рамках виконавчого провадження № 61197372 ним було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 73333,78 грн та підтвердив відсутність до ОСОБА_1 будь-яких претензій матеріального характеру.

Обґрунтовуючи заяву та апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що ним добровільно виконано вищевказане рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14-ц.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Доводи щодо добровільного виконання рішення суду спростовується тим, що державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 07 лютого 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії заяви від 09 вересня 2020 року, засвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В., ОСОБА_3 підтвердив, що на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року та в рамках виконавчого провадження № 61197372 ним було отримано від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 73333,78 грн та підтвердив відсутність до ОСОБА_1 будь-яких претензій матеріального характеру.

Таким чином, рішення суду перебувало на примусовому виконанні та було виконане ОСОБА_1 через 7 місяців після відкриття виконавчого провадження, державного виконавця не було повідомлено про його фактичне виконання, а тому є безпідставним посилання апелянта на добровільне виконання ним рішення суду поза межами виконавчого провадження до його відкриття.

Крім того, виконавче провадження не закінчене та знаходиться на стадії виконання, що підтверджується листом Вінницького РВ ДВС від 03 листопада 2020 року №46931/17.3-24/03.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, як самостійну підставу для закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів, звертає увагу, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №61197372 від 07 лютого 2020 року стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 7333 грн, проте матеріали справи не містять доказів сплати виконавчого збору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які давали б підстави для скасування постановленої ухвали суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Стадник І.М.

Шемета Т.М.