печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7658/18-ц
23 вересня 2020 року Печерський районний суд міста Києва:
суддя: Новак Р.В.
секретар: Талдоновій М.Є.
справа № 757/7658/18-ц
учасники справи:
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,
державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука Ігоря Анатолійовича про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії, -
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням зміни предмету позову, просив:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 53,9 кв.м., житловою площею: 42,8 кв.м.
Ухвалою від 15.02.2018 відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
31.05.2018 представником відповідача ТОВ «Кей-Колект» направлено відзив на позовну заяву.
14.06.2018 позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог.
Ухвалою суду від 25.06.2018 вказану заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 13.07.2018 задоволено клопотання позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.
Представник позивача, позивач та представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.
Представник позивача подав до суду письмову промову у судових дебатах, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» подав до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.
Інші учасники справи про причини неявки суду не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивач умови договору про надання споживчого кредиту належним чином не виконував, у визначений договором строк чергові платежі на погашення кредиту та сплати відсотків не здійснював, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість, що не заперечується позивачем.
Таким чином, у Іпотекодержателя виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
У ст. 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
З аналізу викладеного вбачається, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», отже, є кредитором у зобов`язанні.
Згідно ст. 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.
Оскільки, позивачем в порушення взятих на себе за договором про надання споживчого кредиту зобов`язань, вчасно кредит не повернув та відсотки за його користування не сплатив та за ним рахується заборгованість, яка не була погашена перед ПАТ «УкрСиббанк», отже позивач зобов`язаний сплатити заборгованість на користь нового кредитора - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
04.01.2018 державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А. від 04.01.2018 прийнято рішення провести державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири загальною площею 53,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер 39104850) за іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект».
Підставами виникнення права власності вказано договір іпотеки від 14.09.2006, а внесення запису - рішення державним реєстратором Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичуком І.А. від 04.01.2018.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі органу влади чи органу місцевого самоврядування, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Спір між сторонами виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «Кей-Колект» під час реалізації прав, передбачених договором іпотеки та дій державного реєстратора щодо реєстрації такого права за ТОВ «Кей-Колект», які є похідними, пов`язаними з діями ТОВ «Кей-Колект», тому суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 справі № 14-275цс18, від 07.11.2018 у справі № 11-961апп18, а також від 12.12.2018 у справі № 14-486цс18.
Враховуючи вищевказане, доводи представника відповідача щодо здійснення розгляду спірних правовідносин в порядку адміністративного судочинства є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, що виникли на підставі договірних відносин і впливають на цивільні права позивача та відповідача ТОВ «Кей-Колект».
Що стосується доводів позивача щодо відсутності у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, суд не їх приймає до уваги, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстроване як фінансова установа на підставі розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 08.12.2011 № 732 за реєстраційним № 13102668, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 08.12.2011 серії ФК № 300.
Згідно з додатком до цього свідоцтва ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» надано право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема таких, як факторинг.
Отже, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є фінансовою установою, має право здійснювати фінансову послугу факторингу без отримання ліцензії та/або дозволів, що відповідає положенням п. 11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також - про те, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного договору, а в даному випадку між ПАТ «УкрСиббанк» і ТзОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені договори факторингу, що не передбачає наявність індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу.
Крім того, безпідставними є посилання позивача щодо відсутності обсягу прав вимоги визначеної у додатку №1 до договору факторингу, оскільки зобов`язання позивача погасити заборгованість зберігається незалежно від підписання договору факторингу та договору про відступлення прав за іпотечним договором, в тому самому обсязі прав та зобов`язань первісним кредитором.
Згідно п. 2.1.1. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.
У п. 5 договору іпотеки сторони погодили про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя що міститься в цьому договорі.
Пунктом 5.2 договору іпотеки передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначається який із способів задоволення вимог іпотеко держателя що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодердателем для задоволення своїх вимог.
Як визначено у ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Отже, правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки, є застереження в договорі іпотеки.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази (і відповідачі їх не надали) направлення позивачу як іпотекодавцю письмової вимоги відповідача про усунення порушень.
Враховуючи, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано належним чином завірених копій документів, на підставі яких було вчинено реєстраційні дії та доказів направлення позивачу як іпотекодавцю письмової вимоги, суд позбавлений можливості перевірити дотримання реєстратором процедури вчинення оспорюваних дій.
Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до витягу №37831758 від 15.09.2012 про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація змін) на підставі договору відступлення прав вимог за договорами іпотеки 5207-5208 12.12.2011 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. було додано іпотекодержателя - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Абзацом 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.09.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №4300.
У зв`язку із тим, що право власності позивача не визнається відповідачами, що підтверджується проведенням незаконних дій з державної реєстрації права власності на квартири за відповідачем-1, суд приходить до висновку щодо необхідності скасування реєстраційних дій, а також задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру, АДРЕСА_1 .
Крім того, доводи позивача щодо вчинення реєстраційних дій неакредитованим суб`єктом не сприймаються судом, оскільки відповідно до загальнодоступної інформації розміщеної на сайті Міністерства юстиції України, Київській філії комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" було анульовано доступ до державних реєстрів 06.02.2018 на підставі Наказу Міністерства юстиції України № 299/5, тобто після вчинення реєстраційних дій, які мали місце 04.01.2018.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, п. п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука Ігоря Анатолійовича про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Скасувати рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука Ігоря Анатолійовича про державну реєстрацію, індексний номер 39104850 від 04.01.2018:
- іпотеку на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про іпотеку 24294914
- обтяження на об`єкт нерухомого майна - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження 24295097.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 53,9 кв.м., житловою площею: 42,8 кв.м.
Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та державного реєстратора Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичука Ігоря Анатолійовича витрати з оплати судового збору в розмірі 6370,80 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

Відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69, )

Державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Дідичук Ігор Анатолійович (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 21, оф. 309)

Суддя : Р.В. Новак