ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1604/20
Провадження №2/477/730/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.

за участі секретаря судових засідань - Спіркіної Ю.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Озманяна С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлово-комунального підприємства Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області «Дельфін», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області

про стягнення невиплаченої заробітної плати

та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з відповідача житлово-комунального підприємства Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області «Дельфін» невиплачені кошти по заробітній платі в сумі 32872,44 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку станом на день подачі позову до суду, який складає 69768,00 грн та судові витрати понесені ним на професійну правничу допомогу та сплату судового збору.

Обґрунтовуючи позов позивач ОСОБА_1 указував, що він працював у житлово-комунальному підприємстві Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області «Дельфін» (далі - ЖКП «Дельфін») з 16 квітня 2019 року по 16 квітня 2020 року виконуючим обов`язки директора та директором. Станом на день звільнення ЖКП «Дельфін» не виплатило йому заробітну плату в розмірі 32872,44 грн, що складається із заробітної плати за січень 2020 року в сумі 3356,04 грн, березень 2020 року в сумі 12832,97 грн, квітень 2020 року в сумі 7333,12 грн, компенсації за невикористану відпустку в сумі 9350,31 грн. Зазначив, що указана заборгованість не оспорюється відповідачем, що підтверджується наданими довідками про заборгованість по заробітній платі. Оскільки станом на день звільнення з ним не розрахувались, уважав, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року відповідачу ЖКП «Дельфін» відмовлено у заміні його на належного відповідача - Галицинівську сільську раду Вітовського району Миколаївської області, яку суд з власної ініціативи залучив у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Правом на подання відзиву на позовну заяву та викласти заперечення проти позову, що передбачено статтею 178 ЦПК України відповідач ЖКП «Дельфін» не скористався.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області письмових пояснень щодо позовної заяви не надала, незважаючи на покладений на неї обов`язок ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ткаченко О.І. в судовому засіданні 10 листопада 2020 року у вступному слові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, також просили стягнути середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати станом на день ухвалення судом рішення. У судові засідання 17 листопада 2020 року та 27 листопада 2020 року не з`явилися, просили справу розглянути за їх відсутністю.

Представник відповідача ЖКП «Дельфін» у судові засідання 10 листопада 2020 року, 17 листопада 2020 року та 27 листопада 2020 року не з`явився, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду належним чином.

Представник третьої особи - Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області Озманян С.Т. у судовому засіданні 10 листопада 2020 року позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що відповідач ЖКП «Дельфін» є окремою юридичною особою із самостійним балансом, а тому відповідає за фінансові зобов`язання, в тому числі й перед позивачем. Послався на те, що заборгованість по заробітній платі у позивача виникла під час його керівництва в ЖКП «Дельфін» та він не здійснив ніяких дій по виплаті собі заборгованості за час своєї роботи. Крім цього, вказував, що ЖКП «Дельфін» має дебіторську заборгованість за послуги та кредиторську заборгованість по рахункам постачальників, обов`язкових податків і зборів, заробітної плати. Оскільки позивач тривалий час не звертався до суду, тим самим, збільшував суму можливої компенсації за невиплату заробітної плати, стягнення такої компенсації задоволенню не підлягає.

Заслухавши вступні слова позивача та його представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 16 квітня 2019 року по 15 червня 2019 року виконував обов`язки директора ЖКП «Дельфін» (а.с.8).

Згідно розпорядження Галицинівського сільського голови Вітовського району Миколаївської області від 19 червня 2019 року №43-к, позивач ОСОБА_1 призначений на посаду директора ЖКП «Дельфін» за контрактом (а.с.15).

16 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звільнений із займаної посади за згодою сторін, що об`єктивно підтверджується розпорядженням Галицинівського сільського голови Вітовського району Миколаївської області від 16 квітня 2020 року №31-к та наказом ЖКП «Дельфін» від 16 квітня 2020 року №6 (а.с.16, 17).

Згідно довідок ЖКП «Дельфін» від 18 серпня 2020 року та від 20 серпня 2020 року№ОД_000018 та №ОД00-000022 (а.с.18, 19) заборгованість перед ОСОБА_1 складає 32872,44 грн, з яких:

- заробітна плата за січень 2020 року в сумі 3356,04 грн;

- заробітна плата за березень 2020 року в сумі 12832,97 грн;

- заробітна плата за квітень 2020 року в сумі 7333,12 грн;

- компенсація за невикористану відпустку в сумі 9350,31 грн.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як установлено в судовому засіданні, розрахунок при звільненні з позивачем ОСОБА_1 проведений не був, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 32872,44 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом установлено наступне.

Згідно частини першої статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІУ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно зазначених вище довідок про доходи, заробітна плата позивача ОСОБА_1 за повні місяці роботи становила в лютому 2020 року 14169,00 грн, а в березні 2020 року - 15941,57 грн.

У лютому 2020 року 20 робочих днів, у березні 2020 року - 21 робочий день. Отже, середньоденна заробітна плата становить 734,41 грн (14169,00 грн + 15941,57 грн / 41 робочий день).

Час затримки розрахунку при звільненні становить з 17 квітня 2020 року по день ухвалення судом рішення у справі - 27 листопада 2020 року, що становить 154 робочих дня, з яких: квітень 2020 року - 9 робочих днів; травень 2020 року - 19 робочих днів; червень 2020 року - 20 робочих днів; липень 2020 року - 23 робочих дня; серпень 2020 року - 20 робочих днів; вересень 2020 року - 22 робочих дня; жовтень 2020 року - 21 робочий день; листопад 2020 року - 20 робочих днів.

З розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 734,41 грн сума середнього заробітку за час затримки виплати становить 113099,14 грн.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року по справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Втім, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Необхідно також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц (пункти 81-84) дійшла висновку, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

У пунктах 87, 91-92 зазначеної постанови, Велика Палата Верховного Суду визначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Ураховуючи зазначені обставини, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та уважає достатньою сумою компенсації суму в розмірі 32872,44 грн, що відповідає загальній сумі заборгованості по виплаті заробітної плати та є співмірною.

При цьому, позиція представника третьої особи ОСОБА_3 про тривалість строків звернення позивача до суду, що на його думку є підставою для відмови у задоволенні позову є повністю неприйнятною.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2019 року по справі №752/12158/14-ц виклав правовий висновок, згідно якого строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Отже, для звернення працівника до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк.

Перебіг цього строку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що роботодавець, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, з ним фактично розрахувався.

Крім цього, відповідно до частини другої статті 233КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем наданий ордер серії ВЕ №1023061 від 25 серпня 2020 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001131, договір про надання правничої допомоги від 25 серпня 2020 року №29/1/20 та протокол узгодження договірної ціни з актом від 25 серпня 2020 року (а.с.20, 21, 46).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 11 листопада 2020 року №10 ОСОБА_1 сплатив адвокату Ткаченко О.І. 3000,00 грн. за договором від 25 серпня 2020 року (а.с.75).

Згідно акту від 11 листопада 2020 року до договору про надання правничої допомоги від 25 серпня 2020 року №29/1/20 розмір гонорару адвокату складає 4000,00 грн, з яких: 3000,00 грн за 6 годин роботи (зустріч та надання консультації, збір доказів, вивчення та аналіз документів, підготовка процесуальних документів, позову та інше); 1000,00 грн (участь у судових засіданнях 20 жовтня 2020 року та 10 листопада 2020 року) (а.с.74).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, у повному обсязі, але пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Також, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Позивачем заявлено до стягнення заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 145971,58 грн, а судом стягнуто 65744,88 грн, що у відсотковому відношенні складає 45,04 % (де 145971,58 грн - це 100 %).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 378,70 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1801,60 грн.

Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Керуючись статтями 258-259, 263-265, 279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з житлово-комунального підприємства Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області «Дельфін» на користь ОСОБА_1 :

- заборгованість по заробітній платі в сумі 32872 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 44 коп. з яких: заробітна плата за січень 2020 року в сумі 3356,04 грн, заробітна плата за березень 2020 року в сумі 12832,97 грн, заробітна плата за квітень 2020 року в сумі 7333,12 грн, компенсація за невикористану відпустку в сумі 9350,31 грн;

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 квітня 2020 року по 27 листопада 2020 року в розмірі 32872 (тридцять дві тисячі вісімсот сімдесят дві) грн 44 коп.;

- понесені по справі судові витрати - судовий збір у сумі 378 (триста сімдесят вісім) грн 70 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1801 (одна тисяча вісімсот одна) грн 60 коп.

Згідно пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення у межах платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ;

відповідач - житлово-комунальне підприємство Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області «Дельфін», 57286, с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 36896247;

третя особа - Галицинівська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, 57286, с. Галицинове Вітовського району Миколаївської області, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 22440768.

Повне рішення складено 27 листопада 2020 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО