Справа № 952/143/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2020 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Яценка Є.І.,

при секретарі - Оданець С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Пілігріма П.О.

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Зачепилівка Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Зачепилівська селищна рада Харківської області, про знесення самовільно збудованої споруди, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пілігрім П.О. звернувся до суду з позовом в якому вказав, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0189, наданої йому для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яку останній використовує за цільовим призначенням, збудувавши на ній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , - де постійно мешкає разом із сім`єю. Сусідня земельна ділянка, кадастровий номер :08:000:0184, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд відповідачу ОСОБА_3 , яка використовується останньою в якості промислової зони під тваринницький комплекс на якому самовільно, без зміни цільового призначення, збудоване нежитлове приміщення для вирощування свиней, кількість поголів`я яких становить не менше 50 голів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , жодного нерухомого майна не значиться, однак відповідно до облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 р., за вищевказаною адресою на 01.01.2019 р. обліковується 48 свиней, однак Департаментом екології природних ресурсів ХОДА не надавалося дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Враховуючи те, що наявність на сусідній земельній ділянці значної кількості свиней спричиняє нестерпний сморід, що посилюється влітку, не дає змоги позивачу та його сім`ї повноцінно відпочивати на своїй земельній ділянці, відкривати вікна в будинку, у членів сім`ї позивача значно погіршилося самопочуття, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Пілігрім П.О. просив суд зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовані споруди тваринного комплексу на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду.

Відповідач ОСОБА_3 надала суду відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки спірні будівлі належать їй на праві власності та надала копії будівельного паспорту будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , виданий відділом містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Зачепилівської селищної ради від 06.03.2020 р. зі схемою забудови земельної ділянки.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пілігріма П.О. надійшло клопотання на відзив відповідача ОСОБА_3 , в якому зазначено про недопустимість доказів, доданих останньою до свого відзиву, оскільки вони вказують на намагання відповідача легалізувати самочинно збудовані господарські будівлі вже після відкриття провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник Пілігрім П.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що самочинно збудований відповідачем тваринницький комплекс на сусідній з позивачем земельній ділянці, яка надана ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, спричинює негативний вплив на здоров`я позивача та його родини, а тому, враховуючи ст. 104 ЗК України, де вказано, що власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, просили зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовані споруди тваринницького комплексу на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 . Також, представник позивача в судовому засіданні наголошував на недопустимість прийняття судом в якості доказу правомірності побудови господарської споруди, наданого відповідачем копії будівельного паспорту будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , виданий відділом містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Зачепилівської селищної ради від 06.03.2020 р. зі схемою забудови земельної ділянки, оскільки вони вказують на намагання ОСОБА_3 легалізувати самочинно збудовані господарські будівлі вже після відкриття провадження у даній справі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Штець В.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Представник третьої особи - Зачепилівської селищної ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника, справу просили вирішити відповідно до норм чинного законодавства.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч.1 ст.15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При постановленні рішення суд враховує постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 у справі № 458/1173/14-ц, де зазначено, що системний аналіз положень ч.1 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

За змістом п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У постанові Верховного Суду України від 17.12.2014 р. у справі № 6-137цс14 зазначено, що з урахуванням змісту частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено в разі доведеності ним факту порушення його прав.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року в справі N 6-1721цс16, підстав для відступу від якого не встановлено.

Судом в судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечувався сторонами той факт, що земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :08:000:0184, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , та надана їй для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (номер витягу НВ-019 від 06.06.2019 р.).

За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Також судом встановлено, що відділом містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Зачепилівської селищної ради видано 06.03.2020 р. ОСОБА_3 будівельний паспорт щодо будівництва житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , зі схеми забудови земельної ділянки якого вбачається, що на земельній ділянці площею 0,25 га побудована частина господарської будівлі (Сарай №2), що не суперечить цільовому призначенню даної земельної ділянки.

Судом встановлено, що на офіційному сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України міститься повідомлення від травня місяця 2020 р. про початок будівельних робіт з будівництва житлового будинку, господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час дослідження в судовому засіданні акта від 15.07.2020 р. комісійного обстеження забудови об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 було встановлено, що будівництво сараю №2 розпочато з дотриманням санітарних та протипожежних норм, дотримано відстань розташування будівлі до меж сусідньої ділянки. Крім того, як встановлено відповідним актом та підтверджено в судовому засіданні самим позивачем на даний час на території домоволодіння ОСОБА_3 утримується незначна кількість свиней, значно зменшився сморід та на сумісній межі відповідачем збудований бетонний паркан, як їй було вказано під час проведення огляду домоволодіння.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час відповідачем усунені порушення санітарних норм, щодо кількості свиней, які можливо утримувати в підсобному господарстві з дотриманням меж до сусідніх будівель, а тому захід, який просить застосувати позивач є крайнім та таким, необхідність у застосуванні якого, не доведена позивачем, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15,16,376,386,391 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ст. ст. 11, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд, -

У В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Зачепилівська селищна рада Харківської області, про знесення самовільно збудованої споруди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Повний текст рішення виготовлено 26.11.2020.

Головуючий, суддя Є.І. Яценко