Головуючий суду 1 інстанції - Лизенко І.В.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 423/680/20
Провадження № 22-ц/810/628/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря: Пономарьової В.С.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа - Управління державної міграційної служби України в Луганській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку справу

за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Луганській області

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року, ухвалене судом у складі судді Лизенко І.В.

за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Управління державної міграційної служби України в Луганській області,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час.

Заява мотивована тим, що він народився в смт. Нижнє Попаснянського району Луганської області. З 1 по 7 клас навчався у школі смт. Нижнє, а 8 клас навчався в м. Сєвєродонецьку. Після закінчення школи навчався в ПТУ № 98 м. Сєвєродонецька, потім мешкав в смт. Нижнє.

Станом на 24 серпня 1991 року заявник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично мешкав в АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит з Нижнєнської селищної ради.

У 1986, 1996, 2007, 2009 роках його згідно вироків було засуджено та він відбував покарання, що підтверджується інформацією про засудження заявника з Міністерства внутрішніх справ України від 02 грудня 2019 року.

У грудні 2019 року він був звільнений з Краснолуцької виправної колонії за відбуванням терміну покарання, що підтверджується довідкою про звільнення з виправної колонії, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Після звільнення мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Паспорт громадянина СРСР отримував у 1976 році в м. Первомайськ Луганської області, але загубив його у 2008 році. Паспорт громадянина України ніколи не отримував.

Без встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявник позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України.

У зв`язку з викладеним просив суд встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по даний час.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Не погодившись з вказаним рішенням Управління державної міграційної служби України в Луганській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що повторне свідоцтво про народження засвідчує лише факт самого народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідь Міністерства внутрішніх справ України від 02.12.2019 року № 16/4-278аз лише факт відбування покарання та не підтверджує факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року на території України.

Згідно інформації у відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 02.12.2019 року № 16/4-278аз (є в матеріалах справи) заявник був позбавлений волі до 3 років, вирок суду набрав законної сили 17.10.1986 року, тобто відбував покарання до 1989 року; згодом відбував покарання - з 1996 року по 1999 роки, тобто відомості про заявника станом на 1991 рік - відсутні.

В матеріалах відсутні письмові докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Докази, на які посилається заявник ОСОБА_1 не підтверджують факт постійного проживання на територій України станом на 24.08.1991 року і 13.11.1991 року заявника ОСОБА_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

В судове засідання представник Управління державної міграційної служби України в Луганській області не з`явився про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Нижнє Попаснянського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно довідки департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про надання інформації від 02.12.2019 року №16/4-278аз ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Луганської області засуджено:

15.09.1986 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.2 ст.145 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 25-1 КК України (у редакції 1960 року) засуджено умовно з обов`язковим залученням до праці. Вирок набрав законної сили 17.10.1986 року;

04.03.1996 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.2 ст.141 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України (у редакції 1960 року) відтерміновано виконання вироку на 2 роки. Вирок набрав законної скли 11.03.1996 року;

28.10.2005 року Первомайським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. Вирок набрав законної сили 12.11.2005 року;

17.07.2007 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. Вирок набрав законної сили 01.08.200 року 7;

07.04.2009 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Початок строку рахується з 08.12.2008 року. Вирок набрав законної сили 21.04.2009 року.

06.06.2009 року прибув до Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№ 19).

15.02.2014 року прибув до Алчевської виправної колонії Луганської області (№13) із Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№19).

27.02.2014 року вибув із Алчевської виправної колонії Луганської області і (№13) до Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№ 19) (а.с.8-9).

Суд взяв до уваги довідку про звільнення ОСОБА_1 із Краснолуцької виправної колонії від 07.12.2018 року ОСОБА_1 , згідно якої він відбув покарання з 08.12.2008 року по 07.12.2018 року, звільнений 07.12.2018 року.

Після звільнення заявник з грудня 2018 року без документів підтверджуючих особу, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 навчався в Нижнєнській СШ №36 смт. Нижнє з 1967 - 1973 роки (1 - 6 класи). В шкільних записах Нижнєнської СШ №36, національність - українець.

Суд встановив, що смт. Нижнє віднесено до меж Попаснянського району постановою Верховної Ради України від 07.10.2014 року у зв`язку з тим, що частина Луганської області, в тому числі м. Первомайськ Луганської області, до якого адміністративно відносилось смт. Нижнє, внаслідок збройної агресії незаконних збройних формувань непідконтрольна органам державної влади України. Первинні офіційні документи, в тому числі, пов`язані з паспортним обліком та реєстрацією місця проживання, перебували на зберіганні в державних органах м. Первомайська Луганської області, та наразі доступ до них відсутній.

Згідно інформації виконавчого комітету Нижнєнської селищної ради №366 від 29.11.2019 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі слів сусідів у період липень - грудень 1991 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 . Копій наявних документів немає.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви, те що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Метою встановлення даного факту заявник зазначив - отримання паспорту громадянина України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1992 року.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно вимог підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто, одним із документів на підтвердження обставин для встановлення належності до громадянства України є рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Нижнє Попаснянського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Заявник навчався в Нижнєнській СШ №36 смт. Нижнє з 1967 - 1973 роки (1 - 6 класи). В шкільних записах Нижнєнської СШ №36, національність українець.

Згідно довідки департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України про надання інформації від 02.12.2019 року №16/4-278аз ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Луганської області засуджено:

15.09.1986 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.2 ст.145 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 25-1 КК України (у редакції 1960 року) засуджено умовно з обов`язковим залученням до праці. Вирок набрав законної сили 17.10.1986 року;

04.03.1996 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.2 ст.141 КК України (у редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України (у редакції 1960 року) відтерміновано виконання вироку на 2 роки. Вирок набрав законної скли 11.03.1996 року;

28.10.2005 року Первомайським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. Вирок набрав законної сили 12.11.2005 року;

17.07.2007 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю 1 рік. Вирок набрав законної сили 01.08.200 року 7;

07.04.2009 року Первомайським міським судом Луганської області за ч.1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі. Початок строку рахується з 08.12.2008 року. Вирок набрав законної сили 21.04.2009 року.

06.06.2009 року прибув до Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№ 19).

15.02.2014 року прибув до Алчевської виправної колонії Луганської області (№13) із Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№19).

27.02.2014 року вибув із Алчевської виправної колонії Луганської області і (№13) до Краснолуцької виправної колонії Луганської області (№ 19).

ОСОБА_1 звільнений із місць позбавлення волі 07.12.2018 року.

Згідно довідки, виданої виконкомом Нижнєнської селищної ради від 06.06.2019 року ОСОБА_1 прибув з місць позбавлення волі в смт. Нижнє у грудні 2018 року, на даний час мешкає за адресою: смт. Нижнє.

Смт. Нижнє віднесено до меж Попаснянського району постановою Верховної Ради України від 07.10.2014 року у зв`язку з тим, що частина Луганської області, в тому числі м. Первомайськ Луганської області, до якого адміністративно відносилось смт. Нижнє, внаслідок збройної агресії незаконних збройних формувань непідконтрольна органам державної влади України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні офіційні документи, в тому числі, пов`язані з паспортним обліком та реєстрацією місця проживання заявника, перебували на зберіганні в державних органах м. Первомайська Луганської області наразі доступ до них відсутній. Вказані обставини скаржником не спростовані.

Факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується актом про фактичне проживання особи від 25.05.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 до 2009 року проживав АДРЕСА_2

Факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є належними, достатніми та підтверджують факт постійного проживання заявника на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Посилання апеляційної скарги на відсутність доказів на підтвердження факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними.

Згідно положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.80 ЦПК).

Суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, наявні докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 26 листопада 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький