КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/1979/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В., Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року у справі за позовом Садівницького товариства «Арсеналець-6» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2020 року Садівницьке товариство «Арсеналець-6» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року справу за позовом Садівницького товариства «Арсеналець-6» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - передано на розгляд за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлюється виключна підсудність, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Так, усі позови, що виникають з приводу нерухомого майна, мають пред`являтися до суду за місцезнаходженням такого майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним ( ст. 358 ЦК України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна ( статті 364, 367 ЦК України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна ( статті 370, 372 ЦК України ); про право користування нерухомим майном ( визначення порядку користування ним ); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем заявлені вимоги, що виникають з приводу нерухомого майна, а саме вимоги: про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиту електричну енергію, яка постачалась за адресою: Київська обл., Обухівський район, село Підгірці, земельні ділянки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , що за виключною підсудністю не відноситься до Дарницького району м. Києва.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, тому не підсудний Дарницькому районному суду м. Києва з огляду на встановлену чинним процесуальним законодавством виключну підсудність.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаються на його незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при його ухваленні.

У зв`язку з цим апелянти просять скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року та направити цивільну справу до Дарницького районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України встановлюється виключна підсудність, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пунктах 1, 2 та 36 постанови №3 пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі ( статті 55,124 ), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» ( далі - Закон № 2453-VI ) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом ( стаття 8 Закону №2453-VI ).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду ( характеру ) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 30 січня 2020 року СТ «Арсеналець-6» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електроенергію ( а.с. 1-7 т. 1 ).

Постановляючи ухвалу про передачу цивільної справи на розгляд Обухівського районного суду Київської області, місцевий суд виходив з того, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, тому не підсудний Дарницькому районному суду м. Києва з огляду на встановлену чинним процесуальним законодавством виключну підсудність.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки в даній справі не розглядається питання права на майно, предметом позову у даному випадку є стягнення грошових коштів за спожиту електроенергію.

Так, в даному випадку до даних правовідносин застосовуються виключно положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, тобто позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За таких обставин, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу допустив порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема, ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

А тому, доводи апелянтів про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також порушення норм процесуального права при його ухваленні знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відтак, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва у відповідності до положень ст. 379 ЦПК України, в т.ч. і для виконання вимог положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 10-13, 251, 263, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити. Ухвалу Дарницького районного суду

м. Києва від 05 лютого 2020 року у справі за позовом Садівницького товариства «Арсеналець-6» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

В.В. Гуль

Є.М. Суханова