Дата документу 25.11.2020 Справа № 336/2820/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3371/20 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/2820/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

із апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Івашков Сергій Олегович, на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 17 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Зазначала, що 18.03.2020 сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого відповідач зобов`язався продати позивачці квартиру не пізніше 18.05.2020 за ціною, еквівалентною 20 800 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за цим договором вона як покупець передала ОСОБА_2 900 доларів США в рахунок належних до сплати грошей, про що зазначено у п.3.1 договору. Посилаючись на нікчемність попереднього договору, а також на те, що правочин не відбувся з поважної причини, проте продавець відмовляється повернути отримані кошти, просила суд на підставі ст.ст.216, 220, 570 ЦК України стягнути з останнього 24 181,65 грн. та понесені судові витрати у розмірі 840, 80 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 24 181,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,00 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 570, 635 ЦК України й дійшов висновку про те, що грошові кошти, одержані відповідачем від позивача як попередня оплата в рахунок суми за основним договором, є авансом, який підлягає поверненню позивачу в розмірі 24 181, 65 грн., що за курсом Національного банку України еквівалентно 900 доларів США.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Івашков С.О., зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що у справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження факту отримання ним будь-яких коштів від ОСОБА_1 .. У п.3.1 попереднього договору йдеться про майбутню передачу грошей, проте не зазначено, кому-саме вони будуть передаватися. Вважає, що ця умова договору стосується винагороди, яку покупець зобов`язалася сплатити ріелтору у майбутньому за отримані послуги. Ні завдатку, ні авансу від покупця він не отримував, належного доказу на підтвердження факту передачі йому коштів матеріали справи не містять, а тому висновки суду першої інстанції про доведеність позовних вимог є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Сторонами попереднього договору є продавець і покупець. Про будь-яку іншу особу, зокрема про ріелтора і його винагороду, у договорі не йдеться, а тому доводи відповідача в цій частині вважає безпідставними. Системний аналіз змісту п.п. 3.1,9,10 попереднього договору свідчить про передачу покупцем грошових коштів продавцеві в рахунок майбутніх платежів за майбутнім договором купівлі-продажу квартири. У тексті договору дієслово «передаю» вжито у теперішньому часі, а отже доводи відповідача про те, що у п.3.1 йдеться про майбутні платежі ріелтору не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов та стягуючи кошти за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 18.03.2020, суд дійшов висновку, що оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири нотаріально оформлений не був, він є нікчемним, одержані продавцем грошові кошти не можуть бути визнані завдатком у розумінні ст. 570 ЦК України, а є авансом і підлягають поверненню покупцеві.

Колегія суддів вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. ст.89, 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та правильно вирішив спір.

Відповідно ст. 635 ЦК України попередній договір це договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Нормами статті 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка ухиляється від укладання договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, за яким вони зобов`язалися до 18травня 2020 року укласти договір купівлі-продажу належної відповідачеві квартири АДРЕСА_1 . Як зазначено у п.3.1 договору за оформлення в майбутньому вищевказаної квартири ОСОБА_1 передає в рахунок належних до сплати грошей суму у розмірі 900 доларів США. Пунктами 9,10 договору визначено, що у разі, якщо на момент настання строку, визначеного договором як строк укладання договору купівлі-продажу квартири, покупець з будь-яких причин відмовиться в письмовій формі від укладання договору купівлі-продажу квартири кошти, вказані у п.3.1 договору, а саме 900 доларів США залишаються у продавця. У разі, якщо продавець з будь-яких причин відмовиться від укладання договору, він зобов`язаний повернути покупцеві кошти, вказані у п.3.1 договору, 900 доларів США та сплатити штраф у розмірі 900 доларів США за курсом НБУ (а.с.8).

Укладений між сторонами попередній договір від 18 березня 2020 року нотаріально не посвідчений.

Також установлено, що у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу укладений не був, між сторонами виник спір з приводу повернення 900 доларів США (а.с.10-11).

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідно до умов попереднього договору від 18.03.2020 ОСОБА_1 сплатила відповідачеві ОСОБА_2 аванс у розмірі 900 доларів США.

Частини 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком.

На відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Крім того, частиною 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема квартири укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оскільки, попередній договір не був посвідчений нотаріально, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про його нікчемність і про те, що сплачені позивачем в рахунок виконання договору кошти є авансовим платежем, а не грошовим зобов`язанням у розумінні ст. 509 ЦК України, тому повинні повертатися у тому розмірі, в якому вони надавалися.

При встановлені зазначеного, судом не було порушено норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права, а тому доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді рішення апеляційною інстанцією.

Доводи апеляційної скарги про те, що у п.3.1 договору йдеться про винагороду ріелтору, і про відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту отримання продавцем грошових коштів за попереднім договором, є неспроможними.

Сторонами попереднього договору є продавець і покупець. Про будь-яку іншу особу, зокрема про ріелтора і його винагороду, у договорі не йдеться. Системний аналіз змісту п.п. 3.1,9,10 попереднього договору свідчить про передачу покупцем грошових коштів продавцеві, а не будь-якій іншій особі, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу квартири.

У тексті договору дієслово «передаю» вжито у теперішньому часі, а отже доводи відповідача про те, що у п.3.1 йдеться про майбутні платежі ріелтору не відповідають фактичним обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі адвоката Івашкова Сергія Олеговича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

С.В.Маловічко