КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/13922/20

26 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Галаган В.І., про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк Андрія Леонідовича про визнання недійсними та скасування електронних торгів,-

в с т а н о в и в:

25 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк Андрія Леонідовича про визнання недійсними та скасування електронних торгів.

Також 25 вересня 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер: :66:613:0018 та на садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер: :66:613:0018, та на садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

08 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк Андрія Леонідовича про визнання недійсними та скасування електронних торгів - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 23 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його заяви про скасування заходів забезпечення позову та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Посилається на те, що, відмовляючи у скасуванні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не доведено його наміру відчужити спірне нерухоме майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про забезпечення позову на необхідність здійснення охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Зазначав, що накладення арешту на майно призведе до обмеження його права володіння та користування спірним майном, а не лише тимчасово унеможливить розпорядженням ним.

Вказав, що окрім забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд першої інстанції також заборонив йому та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, при цьому жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову в такий спосіб ухвала суду не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що дії відповідача ОСОБА_1 та вчинення ним правочинів зі спірним майном одразу після придбання цього майна на електронних торгах свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Позивач ОСОБА_2 , відповідачприватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, представник відповідача Державного підприємства «Сетам», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черняк Андрій Леонідович в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер: :66:613:0018, та на садовий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на реальну можливість відчуження відповідачем ОСОБА_1 нерухомого майна: земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер: :66:613:0018, та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом реалізації на електронних торгах, оскаржених у даному провадженні, та вважав правомірним забезпечити позов шляхом задоволення заявленої позивачем заборони, зокрема, шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно.

08 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року. Вказану заяву мотивував тим, що при задоволенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не доведено його наміру відчужити спірне нерухоме майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про забезпечення позову на необхідність охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для її задоволення. Також зазначав, що накладення арешту на майно призведе до обмеження його права володіння та користування спірним майном, а не лише тимчасово унеможливить розпорядженням ним. Вказав, що окрім забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд першої інстанції також заборонив йому та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна при цьому жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову в такий спосіб ухвала суду не містить.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що заявником у поданій заяві не наведено нових обставин, окрім вже встановлених судом в ухвалі від 28 вересня 2020 року, які б обґрунтовували необхідність скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Також суд визнав необґрунтованим твердження заявника про не доведення позивачем наміру відповідача відчужити нерухоме майно, яке є об`єктом предмета спору, або наміру перешкоджати у виконанні рішення суду, - оскільки «намір» є психологічним напрямом свідомості особи, що направлений на завершення дії відповідно з наміченою програмою, спрямованою на досягнення передбачуваного результату, та доведення наміру власника майна щодо відчуження ним такого майна в межах цивільного процесу за допомогою письмових, речових доказів є неможливим, однак є передбачуваним, з огляду на наявність у власника такого права в силу закону.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (ч.4 ст. 158 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 7-10 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень пункту 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З викладеного вбачається, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути неподання заявником відповідної позовної заяви, повернення позовної заяви, відмова у відкритті провадження у справі, залишення позову без розгляду, ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк Андрія Леонідовича про визнання недійсними та скасування електронних торгів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року в порядку забезпечення позову було накладено арешт на земельну ділянку та садовий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

На час звернення відповідача ОСОБА_1 12 жовтня 2020 року до суду першої інстанції із заявою про скасування заходів забезпечення позову та постановлення оскаржуваної ухвали суду, розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черняк Андрія Леонідовича про визнання недійсними та скасування електронних торгів не закінчено, судове рішення не ухвалено, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено його наміру відчужити спірне нерухоме майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, так як предметом спору між сторонами у даній справі є електронні торги з продажу вказаних вище земельної ділянки та садового будинку, тому в даному випадку є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на майно призведе до обмеження його права володіння та користування спірним майном, а не лише тимчасово унеможливить розпорядженням ним, оскільки наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача ОСОБА_1 у праві користування спірним майном, обмеження стосується лише права відчуження спірного майна на час розгляду спору судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що окрім забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, суд першої інстанції також заборонив відповідачу та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, при цьому жодного обґрунтування необхідності забезпечення позову в такий спосіб ухвала суду не містить, не є підставою для скасування заходів забезпечення позову, а може бути підставою для оскарження в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року.

Головуючий: Судді: