РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8433/20

Провадження № 2/638/3747/20

30.11.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Жакун Н. О.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2020 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, а саме просить суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2019 року по 31.03.2020 року у сумі 23184, 68 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 13.02.2012 року перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме перебувала на посаді інженера 2 категорії відділу обладнання та комплектації, проте не отримувала заробітну плату за виконану роботу.04.09.2020 року позивач звільнена за власним бажанням, про що свідчить наказ №225-К від 01.09.2020 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2020 року по 04.09.2020 року з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 29863, 56 грн., а також середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 5982, 34 грн., а також моральну шкоду у розмірі 25000 грн. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надав. Водночас, згідно заяви від 22.10.2020 року №б/н, представник відповідає наголошує, що обставина завдання позивачу моральної шкоди не доведена, не надано розрахунку його розміру, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди просить відмовити.

Суд, дослідивши доводи позивача та відповідача, викладені у письмових заявах, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 працювала у Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме з 13.02.2012 року по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді інженера 2 категорії відділу обладнання та комплектації, про що свідчить наказ про прийняття на роботу від 13.02.2012 року №133-к, копія трудової книжки позивача.

З 05.09.2020 року ОСОБА_1 виведена зі штатного розпису посади «Провідний інженер» відділу обладнання та комплектації, про що свідчить наказ №225-к від 01.09.2020 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».

Як вбачається із довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 від 15.09.2020 року №Б-02/557, загальна сума заборгованості за період з 01.01.2020 року по 04.09.2020 року становить 29773, 38 грн.

Відповідно до довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати від 15.09.2020 року №Б-02/558, вказана заборгованість за період з 01.01.2020 року по 04.09.2020 року становить 90, 18 грн.

Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

У відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», а також ст. ст. 1-3 Закону Україні «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції в період невиплати.

З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості із нарахованої, проте невиплаченої заробітної плати у розмірі 29773, 38 грн. + 90, 18 грн. (компенсація втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати) = 29863, 56 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати та її розмір, ні факт порушення строків її виплати відповідач не оспорював.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, ст. 237 цього кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із довідки Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 15.09.2020 року №Б-02/561, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 314, 86 грн.

Термін затримки виплати заробітної плати складає 19 робочих дні (з 05.09.2020 року дата, наступна за звільненням по 01.10.2020 року дата подання уточненої позовної заяви), а тому загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає: 19 х 314, 86 грн. = 5982, 34 грн., який також підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем ОСОБА_1 не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження фактів, наведених у позовній заяві, зокрема підтвердження страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача, більш того заявлений розмір моральної шкоди жодним чином не підтверджений.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Так, при зверненні до суду з уточненою позовною вимогою позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1 % від заявленої суми середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, тобто 840, 80 грн. та 1 % від суми заявленої моральної шкоди, тобто 840, 80 грн., однак з урахуванням пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку, тобто позивач повинна була сплатили лише 840, 80 грн., а тому надмірно сплачений судовий збір позивачем ОСОБА_1 у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» буде їй повернутий за наявності внесення відповідного клопотання про його повернення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 4, 5, 11-13, 81, 141, 265, 274-279 ЦПК України, статтями 94, 115, 117 Кодексу законів про працю України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (код , місцезнаходження: 61166, м. Харків, пр-т. Науки, 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період 01.01.2020 року по 04.09.2020 року у розмірі 29773 (двадцять дев`ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 38 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 90 (дев`яносто) грн. 18 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 5982 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 34 коп., а всього стягнути 35845 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн. 90 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (, місцезнаходження: 61166, м. Харків, пр-т. Науки, 9) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: