Справа № 428/6917/20
01 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Корнєвої Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
1. Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на наступне.
У зв`язку із викладеним, позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 234/11-49/95 від 01.12.2006 у розмірі 279450,52 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення, загальною площею 271,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в рамках процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»; з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням передати предмет іпотеки в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на період до моменту його продажу в порядку ст. 41 Закону України «Про іпотеку» шляхом: - вилучення у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ключі, пульти, коди доступу до систем охоронної та пожежної сигналізації, всі правовстановлюючі документи, технічну документацію, інші документи на/від будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; - надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» отримувати в усіх установах, підприємствах, організаціях (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у вiдпoвiднoму структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інші підприємствах, установах та організаціях), а також Державній реєстраційній службі, органах нотаріату будь-яких документів (оригіналів, їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок), необхідних для управління майном, укладення будь-яких договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпечення нерухомого майна електроенергією, водо-та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на укладення у відповідності до вимог чинного законодавства усіх необхідних договорів, у тому числі, але не виключно: договорів найму, оренди, суборенди, договорів на постачання комунальних послуг, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо-та газопостачанням, телефонним зв`язком, договорів, пов`язаних з експлуатацією, обслуговуванням, охороною, забезпеченням та утриманням в належному стані предмета іпотеки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з правом Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» діяти без довіреності, підписання документів на умовах, які будуть визначені на розсуд Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», реалізацію інших прав, необхідних для управління майном.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь в рівних частках суму судового збору в розмірі 4191,76 грн.
1.2. У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі та відзиви на позов від відповідачів до суду не надходили.
1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку із наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. 01.12.2006 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Позичальник, відповідач) був укладений Кредитний договір № 234/11-49/95, за умовами якого Банк прийняв на себе зобов`язання надати кредит у сумі 210000 грн. на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач, як Позичальник, здійснити повернення заборгованості за кредитом до 01.12.2016 та сплачувати відсотки за кредитом у розмірі 19%, відповідно до умов п. 3 ч. 1 кредитного договору.
13.08.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в особі Луганської обласної дирекції (надалі Банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 й фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Позичальник, відповідач) було укладено Генеральну угоду про надання кредитних ресурсів № 010/11-49/112/Г, за умовами якого Банк прийняв на себе зобов`язання надавати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди, і які є її невід`ємними частинами.
Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми у розмірі 920000 грн. 00 коп. (п. 1.2 Генеральної угоди).
27.11.2007 між Банком та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Генеральної угоди про надання кредитних ресурсів № 010/11-49/112/Г від 13.08.2007, за якою загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Генеральної угоди кредитами збільшено до 1105830 грн. 00 коп.
27.11.2007 між Банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 234/11-49/95 від 01.12.2006, за якою ліміт кредиту збільшено до 270000 грн., зменшено відсоткову ставку з 19% до 17%.
Підписаним 27.11.2007 Банком та відповідачем Додатком № 2 до Кредитного договору встановлений новий щомісячний графік погашення кредиту, починаючи з 31.12.2007.
На підставі письмових заявок відповідача № 1/12 від 01.12.2006 та № 01/11/28 від 28.11.2007, Банком було надано відповідачу кредитні кошти, що підтверджено меморіальними ордерами № 30/91 від 01.12.2006 та № 7157 від 28.11.2007.
2.2. 01.12.2006 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Іпотекодержатель) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі Іпотекодавець) був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., зареєстровано в реєстрі за № 8741.
Відповідно до п. 1.1. Договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 234/11-49/95 від 01.12.2006, (надалі кредитний договір), укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, (надалі кредитний договір), за умовами якого Іпотекодавець зобов`язується перед Іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 210000,00 грн., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати Іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.
У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого нижчевказаних умовах.
Згідно із п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Предмет іпотеки), який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору № 03/04 купівлі-продажу комунального майна нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. 12.03.2004, зареєстровано в реєстрі за № 1003, зареєстрованого в Сєвєродонецькому БТІ 17.03.2004 за № 35, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3101596.
З п. 1.3. Договору іпотеки вбачається, що заставна вартість Предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 350672,00 грн.
Відповідно до п. 1.4. Договору іпотеки на строк дії цього Договору Предмет іпотеки залишається у володінні (користуванні) Іпотекодавця.
Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. Договору іпотеки визначено, що Іпотекодавець гарантує, що Предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (за договором найму, оренди тощо) як в межах України, так і за межами України немає.
Згідно із пп. 3.1.4 п. 3.1. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим або за Кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією Предмета іпотеки.
Пунктами 5.2., 5.3, 5.4 Договору іпотеки визначено, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, який зазначено у Кредитному договорі, у наступних випадках, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій);
Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за Кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на Предмет іпотеки у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації Іпотекодержателю згідно пункту 2.1. цього Договору, в тому числі, при не попередженні Іпотекодержателя про всі відомі Іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на Предмет іпотеки (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку); у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором або кредитним договором.
Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу Іпотекодержателем Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.
При цьому витрати Іпотекодержателя, пов`язані з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням зверненням стягнення на Предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе Іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню Іпотекодержателю в повному обсязі.
Згідно із п. 6.1. Договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до п. 7.1. Договору іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані у звязку з цим збитки. Розмір такого відшкодування визначатиметься у судовому порядку відповідно до чинного законодавства.
З п. 8.9. Договору іпотеки вбачається, що сторони домовились про те, що цей Договір укладається з накладенням заборони відчуження нерухомого майна, що складає Предмет іпотеки.
2.3. 13.08.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода № 1 до Договору іпотеки № 8741 від 01.12.2006, посвідчена приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., зареєстровано в реєстрі за № 4486.
У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого нижче вказаних умовах».
2.4. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 січня 2013 року по справі № 1227/9932/2012, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без укладення шлюбу та визнання права власності задоволено та ухвалено встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 жовтня 1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку від 1/3 частки належній ОСОБА_1 будівлі магазину, який знаходиться за адресою АДРЕСА_4 . Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ 2121» (Нива), державний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Білоус З.В. від 23 серпня 2018 року, реєстровий № 837, ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 1/2 частину нежилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 214518265 від 01.07.2020, нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності, по 1/2 частці належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 01.12.2006 приватним нотаріусом Малаховим С.О. було зареєстровано заборону на відчуження вищевказаного нерухомого майна на підставі договору іпотеки, 4153820, 01.12.2006 17:17:16, реєстратор: Сєвєродонецький міський нотаріальний округ.
2.6. 23.08.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі Цедент) та ПАТ «Вектор Банк» (надалі Цесіонарій) був укладений Договір відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого у зв`язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу від 23 серпня 2016 року (надалі Договір факторингу), Цедент передає, а Цесіонарій приймає права за договорами іпотеки, що зазначені у Додатку 1 до цього Договору (надалі Договори іпотеки).
Відповідно до 1.2. вищевказаного договору відступлення прав за Договорами іпотеки здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права, включаючи:
- всі права Цедента як іпотекодержателя, що передбачені умовами Договорів іпотеки;
- право звернення стягнення на предмети іпотеки у відповідності до Договорів іпотеки.
Згідно із п. 2.1. вищевказаного договору права за Договорами іпотеки вважаються переданими (відступленими) з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього Договору, але не раніше ніж з визначеного Договором факторингу моменту переходу від Цедента до Цесіонарія прав, що є предметом Договору факторингу.
З п. 2.2. вищевказаного договору вбачається, що з моменту передання (відступлення) прав за Договорами іпотеки Цесіонарій замінює Цедента у правовідносинах, які склалися між ним та іпотекодавцями за Договорами іпотеки.
Відповідно до 2.3. вищевказаного договору в день підписання та нотаріального посвідчення цього Договору, але не раніше дати відступлення прав за Договорами іпотеки згідно п. 2.1. цього Договору, Цедент зобов`язаний передати Цесіонарію зазначені в Додатку № 1 до даного Договору документи, що засвідчують права, які передаються за цим Договором та документу (оригінал чи копія), що підлягає передачі Цедентом Цесіонарію і прийняттю останнім, зазначається Сторонами у Додатку № 1. При передачі копій Договорів іпотеки та/або додатків і змін до них, такі копії мають бути засвідчені Цедентом відповідно до вимог п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року № 55. Сторони визнають належним і допустимим підтвердженням наявності у Цедента прав вимоги, які передаються за цим Договором, засвідчені Цедентом копії тих Договорів іпотеки (разом з копіями усіх додатків, додаткових угод і додаткових договорів до них), які згідно Додатку № 1 до цього Договору підлягають передачі Цедентом Цесіонарію у вигляді копії. Цедент також передає Цесіонарію копії документів з судових справ та/або виконавчих проваджень, які безпосередньо стосуються Договорів іпотеки (за наявності таких).
Згідно із п. 4.1. вищевказаного договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення і діє до моменту, повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. За домовленістю Сторін цей Договір вважається розірваним у разі та з моменту (дати) визнання недійсним або розірвання Договору факторингу, причому Сторони зобов`язуються у п`ятиденний строк з відповідної дати повернути одна одній все одержане за цим Договором.
З Інформації про виконавче провадження від 03 липня 2020 року вбачається, що у Сєвєродонецькому міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження № 12772262 (зведене виконавче провадження № 25940764) з примусового виконання наказу, виданого Господарським судом Луганської області по справі № 19/25 від 04 квітня 2009 року, де стягувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а боржником ОСОБА_1 . Рішення Господарського суду Луганської області від 19 березня 2009 року по справі № 19/25 не виконано.
3. Релевантні джерела права
3.1. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
3.2. Так, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст. 572 ЦК України).
Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
3.3. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до статті 34 вищевказаного Закону після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.
Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.
Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
3.4. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 404/2610/16-ц вказано, що купівля іпотечного майна за кредитні кошти не є обов`язковою умовою для звернення на нього стягнення у передбаченому іпотечним договором і Законом України «Про іпотеку» порядку. Також законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків. Якщо боржник судове рішення про стягнення з нього заборгованості не виконує і заборгованість не сплачує, то немає підстав для висновку про те, що іпотекодержателю не завдано збитків.
4. Оцінка доказів та аргументів сторін
4.1. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. В даному випадку у спірних правовідносинах наявне рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 .
На підставі договору іпотеки, укладеного між сторонами, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань за Кредитним договором № 234/11-49/95 від 01.12.2006.
Отже, є обґрунтованими вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
4.2. Суд враховує, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).
Разом з тим, суд вважає необґрунтованим посилання у позовній заяві на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки має бути здійснено в рахунок часткового погашення заборгованості. До проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки неможливо встановити чи буде вартість предмета іпотеки достатньою для повного або часткового погашення заборгованості, а тому в рішенні суду буде вказано про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості без вказівки на те, чи буде погашення заборгованості частковим.
4.3. Вимоги позивача про передачу предмета іпотеки в управління, на думку суду, є повністю необґрунтованими.
Відповідно до змісту Закону України «Про іпотеку» передбачено, що передача іпотекодержателю в управління предмета іпотеки на період його реалізації застосовується лише у разі необхідності та є лише додатковим механізмом, спрямованим на задоволення вимог кредитора, при цьому така норма Закону України «Про іпотеку» не є імперативною, а містить лише право передачі майна в управління за умови дотримання вказаних вимог статті.
Для застосування вимог статті 34 Закону України «Про іпотеку» мають настати дві обов`язкові умови, а саме: метою такої передачі майна в управління іпотекодержателя повинно бути отримання доходу від іпотечного майна та необхідність забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку майна (тобто, лише за умови неналежного використання майна боржником, таке майно може перейти в управління стягувача, для забезпечення належного його використання).
Позивач на наявність вищевказаних обставин не посилався, а як підставу позовних вимог про передачу предмета іпотеки в управління зазначив лише про необхідність передачі предмета іпотеки в платне користування іншим особам. Доказів того, що іпотечне майно використовується відповідачами не за призначенням та, що відповідачами вчиняються дії, спрямовані на завдання шкоди іпотечному майну, позивачем не надано.
В ухвалі від 30.09.2020 суд ставив представнику позивача запитання про те, чи повідомив він всі обставини, які мають значення для вирішення справи. Будь-яких додаткових обставин представником позивача повідомлено не було.
Оскільки передача іпотечного майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки та підставою передачі такого майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону України, а позивач не обґрунтував належними доказами вимогу щодо передачі йому предмета іпотеки в управління, не зазначив умов, на яких може бути передане йому вказане майно, а лише послався на положення статті 34 Закону України «Про іпотеку», тому підстав для задоволення позову в частині передачі предмета іпотеки в управління іпотекодержателя немає.
Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 30.10.2020 по справі № 473/4462/14-ц.
Отже, належить відмовити у задоволенні вимог про передачу предмета іпотеки в управління позивачу, вилучення предмета іпотеки, зобов`язання передати позивачу певну документацію та предмети для здійснення управління предметом іпотеки, надання позивачу певних прав для здійснення управління предметом іпотеки.
4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, тобто лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 1660 від 01.07.2020 про сплату судового збору в сумі 4191,76 грн. При цьому, судом було задоволено всі вимоги майнового характеру. Суд відмовив у задоволенні тих вимог, які не впливали на розмір судового збору.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 4191,76 грн. у рівних частках, а саме по 2095,88 грн. з кожного із двох відповідачів.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Д.Б. Баронін