Справа №613/741/20 Провадження № 2/613/344/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Уварової Ю.В.,

за участі секретаря Семененко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/741/20, пров. № 2/613/344/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», представник позивача Гребенюк О.О. доОСОБА_1 , представник відповідача адвокат Соляник О.О. про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.12.2010 року.

Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 27.12.2010 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування, з його подальшим збільшенням, та кредитну карту у користування.

Щодо зміни кредитного ліміту, клієнт надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку змінити кредитний ліміт збільшити або зменшити його.

Крім того відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.06.2020 року становить 109961 грн. 64 коп., яка складається з наступного: 75312.03 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5012.65 грн. заборгованість по відсоткам на прострочений кредит згідно ст..625 ЦК; 23924.50 грн. - нарахована пеня, а також штрафи 500.00 грн. фіксована частина та 5212.46 грн. процентна складова, які позивач і просить стягнути з відповідача.

Представником відповідача адвокатом Соляник О.О. подано відзив на позов, у якому зазначено, що з позовними вимогами відповідач не згоден в повному обсязі.

У відзиві зазначає, що дійсно 27.12.2010 р. відповідачем була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, але в ній відсутня інформація про те, що відповідач просив йому видати саме кредитну картку «Універсальна». Також сума бажаного кредитного ліміту в документах не визначалася: в змісті Анкети-заяви графа «Бажаний кредитний ліміт» - не заповнена. Таким чином, розмір кредиту сторонами не узгоджувався. Відповідач заявляє, що при заповненні анкети-заяви йому надавали знайомитися зі змістом Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифами обслуговування, але він їх не підписував.

Відповідач не визнає, що саме долучені Позивачем до позову Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування і є тими самими Умовами та Правилами та Тарифами, які надавалися Відповідачу для ознайомлення.

Звернула увагу суду, що надана Позивачем до позову Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.12.2010р. не містить таких істотних умов договору як сума кредиту, процентної ставки та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовою кредитного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме приєднані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов були надані Відповідачу на ознайомлення, що він з ними ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, і що саме вони є складовими договору, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Тому на думку представника відповідача відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі тіла кредиту, сплати процентів, а також відповідальність у вигляді пені і штрафів.

Така позиція узгоджується з висновком ВП ВС у справі №342/180/17.

Також представник відповідача зазначає, що надані Позивачем розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015 та станом на 31.01.2020 не є зрозумілими, не містять даних щодо сум виплачених та отриманих коштів по кредиту. До того-ж надані Банком розрахунки починаються з періоду 05.07.2013 року, а надана банка Виписка починається з 03.08.2006 і не містить ані дати, ані номера договору. Між тим Анкета-Заява, за якою банк вимагає стягнення заборгованості, датується 27.12.2010,надані позивачем документи розрахунки, виписка, довідки ніким не підписані.

Крім того наголошує, що позивач просить суд про стягнення заборованості згідно Заяви №б/н від 27.12.2010, між тим Позивач додав до позову Довідку, яка містить перелік карток, що видавалися Відповідачу, в якій немає картки від 27.12.2010 року.

З розрахунків банків відповідачу стало зрозуміло, що фактично сплачені відповідачем суми направлялись на погашення всіх складових кредиту, у тому числі процентів, пені і штрафів, вимоги про стягнення яких є необґрунтованими. Отже, оскільки банк не мав права на нарахування відсотків, комісій і пені, усі фактично сплачені суми мають враховуватись як погашення тіла.

Так, відповідачем на підставі виписки по рахунку здійснено власний розрахунок фактично отриманих від банку сум та фактично повернутих грошових коштів, вказаний розрахунок приєднано до відзиву та з нього вбачається, що за період з 27.12.2010 по 31.01.2020 відповідач фактично отримав 130896.10 грн., а повернув 157140.50 грн., тобто не тільки не має заборгованості, а і має переплату, що на думку представника виключає можливість задоволення вимог про стягнення заборгованості по тілу.

Крім того при вирішенні справи просила застосувати строки позовної давності до вимог банку.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількохдокументах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить.

Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість, що свідчить про прийняття ним діючих умов банківського обслуговування.

Посилання відповідача на правову позицію у справі №342/180/17 позивач вважає недоречним, оскільки в даному випадку позивачем надані документи, що підтверджують чинність певної редакції Умов та Правил, доданих до позову, та факт укладення договору.

Щодо наданого розрахунку, то він не є первинним документом, а є лише інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Розрахунок здійснюється за допомогою автоматизованого програмного комплексу, та провадиться за всім кредитним договором, а не за окремими кредитними картами.

З моменту отримання Відовідачем першої кредитної картки до програмних комплексів банку внесено ряд змін, наслідком чого стало оновлення умов кредитування, у зв`язку з чим 27.12.2010 року Клієнт ОСОБА_1 пройшов повторну ідентифікацію та підписав анкету-заяву про приєднання до нових Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року. Достовірність анкетних даних Відповідач підтвердив своїм підписом на анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

На основі даних ідентифікації Відповідачу було перевипущено кредитну карту на престижну картку "Універсальна Gold" відповідно до Тарифів якої Відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Розрахунок, здійснений відповідачем, вважав неналежним доказом, оскільки останній не має спеціальних знань для здійснення такого розрахунку, при цьому жодних клопотань про призначення судово-бухгалтерської експертизи сторона відповідача не заявляла.

Також вважав, що строк позовної давності не пропущено, виходячи зі строку дії останньої пере випущеної карти, у зв`язку чим доводи відповідача про застосування позовної давності вважав такими, що не відповідають дійсності.

В подальшому від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення позивача, в яких містяться доводи в цілому аналогічні тим, що містились у попередніх письмових заявах сторін по справі.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Соляник О.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях.

Додатково пояснила, що в позові зазначено про анкету-заяву від 27.12.2010, при цьому в довідці про картки, що видавались відповідачу, карти від такої дати немає, а виписка по рахунку взагалі починається з 2006 року.

Щодо наданого розрахунку, пояснила що його здійснено на підставі виписки по рахунку шляхом математичного складення сум, що були фактично отримані /витрачені/ відповідачем та сум, що були ним фактично повернуті.

Зазначила, що розмір первинно встановленого кредитного ліміту їй невідомий, не заперечувала той факт, що останню сплату по кредиту було здійснено відповідачем у 2019 році як і зазначено у виписці по рахунку.

Заходи забезпечення позову та доказів не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2006 року відповідачеві було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 зі строком дії карти до липня 2008 року. В подальшому вказана карта неодноразово перевипускалась, остання карта видана 22.03.2017 року зі строком дії до березня 2021 року, що підтверджується довідкою, наданою позивачем /а.с.33/.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 /а.с. 32/.

Тобто позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

27.12.2010 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З заяви вбачається, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що він ознайомлений і згоден з умовами надання банківських послуг, а також з пам`яткою клієнта, умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами, які разом із заявою складають договір про надання банківських послуг /а.с. 34/.

Факт підписання зазначеної анкети-заяви відповідачем не заперечувався.

ОСОБА_1 умови кредитного договору виконував не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 02.06.2019 року складається з наступного:

заборгованість за тілом кредиту 75312 грн. 03 коп.;

-заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит 5012 грн. 65 коп.;

-нарахована пеня 23924.50 грн.;

-штраф /фіксована частина/ - 500.00 грн.;

-штраф /процентна складова/ - 5212.46 грн.

Наявність заборгованості у зазначеному розмірі підтверджується наданими позивачем розрахунком, випискою по рахунку.

Жодних доказів, які б спростували наявність заборгованості по тілу або підтвердили її погашення /копії квитанцій, тощо/ відповідачем не надано, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку сторін довести свої вимоги або заперечення, суд вважає, що наявність заборгованості по тілу кредиту у зазначеній сумі, підтверджено позивачем належними доказами.

Проаналізувавши розрахунок відповідача, здійснений шляхом складення сум згідно виписки по рахунку, суд доходить висновку, що він не спростовує наявність заборгованості по тілу у визначеному розмірі.

Щодо посилання представника відповідача на невідповідність дати підписання анкети-заяви тим періодам, що вказані у виписках по рахунку та датам видачі карт, то суд вважає слушним твердження позивача про те, що перевипуском карти є випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а повторне заповнення анкети-заяви здійснюється з метою повторної ідентифікації клієнта перед перевипуском карти.

Вирішуючи питання про стягнення відсотків, пені і штрафів суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію анкети-заяви відповідача, розрахунки заборгованості , виписку по рахунках, наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг для ПриватБанка від 06.03.2010 року, наказ про зміни тарифів по карткам «Універсальна», «Універсальна GOLD», тощо.

Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Як вбачається з матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію.

Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, і що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином суд погоджується з позицією сторони відповідача в тій частині, що вимоги про стягнення пені та штрафів не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення відсотків, то позивач зазначає в позові, що їх розмір обраховано на підставі ст.625 ЦК України, тобто три проценти від простроченої суми.

Суд звертає увагу, що три відсотки річних мають нараховуватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів. Водночас, заявлений позивачем розмір відсотків /5012.65 грн./ не відповідає пред`явленому в розрахунку розміру суми основного боргу. Іншого детального розрахунку цієї суми суду не надано, отже вимога про стягнення відсотків не підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/ застосовується спеціальна позовна давність в один рік /п.1 ч.2 ст.258 ЦК України/

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач частково виконував зобов`язання та сплачував кошти, останній платіж здійснено ним 30.09.2019 року, цей факт не заперечувався і стороною відповідача, про що було зазначено в судовому засіданні, крім того ці кошти увійшли в здійснений відповідачем розрахунок, в якості коштів, що враховані відповідачем як фактично ним сплачені.

Позовна заява відправлена позивачем 06.07.2020 року, надійшла до суду 10.07.2020 року, отже строк позовної давності позивачем не пропущено.

Таким чином, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 75312.03 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, позовні вимоги задоволені на 68.4 %. Отже розмір судового збору, що підлягає стягненню складає 1437.80 грн.

Крім того, враховуючи, що представником відповідача заявлено про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про їх розподіл.

На підставі приведеного вище, керуючись ст.ст. 526, 549, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 354, ч. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, пп.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», розташованого за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором б/н від 27.12.2010 року у розмірі 75312 (сімдесят п`ять тисяч триста дванадцять) грн. 03 коп. та судовий збір у сумі 1437 грн. 80 коп. (одна тисяча чотириста тридцять сім грн. 80 копійок), а всього 76749 (сімдесят шість тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 83 коп.).

В задоволенні інших вимог відмовити.

Для вирішення питання про розподіл інших судових витрат призначити судове засідання на 01.12.2020 року, 11-30 годину, надавши представнику відповідача п`ятиденний строк після ухвалення рішення для подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу, роз`яснивши, що у разі неподання відповідних доказів заява залишається без розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Богодухівський районний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, суд за заявою учасників справи, які не брали участі у справі, поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д,

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Повне рішення виготовлено 01 грудня 2020 року.

Суддя