ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року

м. Харків

Справа № 953/3429/20

Провадження № 22-ц/818/5369/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

секретаря: Кучер Ю.Ю.,

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Інтернейшнл Груп ІНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Інтернейшнл Груп ІНК», про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні,

за апеляційною скаргою адвоката Леонової Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року, постановлену суддею Попрасом В.О.,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 1 773 500 грн, що складає половину вартості майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та машиномісця № НОМЕР_1 , яке знаходиться у підвалі житлового будинку літ. «А-23» по АДРЕСА_2 , внесеного Поповичем Є.М. до статутного капіталу ТОВ «АІА Інтернейшнл Груп ІНК».

15 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження.

Заява мотивована тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 04.02.2020 року у справі № 638/11812/15-ц визнано квартиру АДРЕСА_1 та машиномісця № НОМЕР_1 , яке знаходиться у підвалі житлового будинку літ. «А-23» по АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В постанові Харківський апеляційний суд зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 вніс спірне нерухоме майно до статутного капіталу ТОВ «АІА Інтернейшнл Груп ІНК» як майновий внесок. Частка ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «АІА Інтернейшнл Груп ІНК» була сформована повністю. Наразі ТОВ «АІА Інтернейшнл Груп ІНК» є власником спірного нерухомого майна. Позивач має право на компенсацію цього майна, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення грошової компенсації у розмірі 1 773 500 грн. Після подання до Київського районного суду м. Харкова вказаної позовної заяви на її адресу надійшов лист від ОСОБА_2 , в якому він вказує, що з позовом він не згодний та вирішив 1/2 частину земельної ділянки та квартири АДРЕСА_5 , які йому належать реалізувати в найпершу чергу. Згідно зі звітом про оцінку майна від 21.05.2020 року ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_4 складає, без ПДВ 3 110 338 грн. Позивач, вважає, що існує ймовірність зловживання відповідачем своїми обов`язками та можливість переоформлення ним права власності на вказану квартиру та земельну ділянку на інших осіб, що в свою чергу істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та зробить неможливим поновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Заборонено відчуження 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, враховуючи те, що позов подано про стягнення грошової компенсації за майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі адвокат Леонова Ю.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Зазначає, що квартира та земельна ділянка, які судом заборонено відчужувати до предмету позову не мають відношення. Наявність наміру відповідача реалізовувати гарантоване Конституцією України право власності на майно, в тому числі шляхом його відчуження, не свідчить про загрозу невиконання відповідачем можливого рішення суду, а є протиправним перешкоджанням відповідачу у реалізації його прав. Суд першої інстанції не встановив та не зазначив, в чому вбачається загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не пересвідчився, яким чином можлива майбутня реалізація майна, не пов`язаного з цією справою, вплине на виконання майбутнього можливого рішення на користь позивача; не з`ясував наявність іншого майна відповідача, за рахунок якого може бути задоволене майбутнє судове рішення. Вважає, що сам намір відповідача реалізувати майно, яким він не користується та до якого не має доступу, не свідчить про співмірність задоволених судом обмежень. Суд шляхом накладення заборони на відчуження майна, яке не має відношення до цієї справи, надав позивачу гарантію подальшого користування майном на необмежений термін.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Боденко Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів, які б були підставою для її скасування.

Зазначає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України арешт може бути накладено також на майно, яке не є предметом позову. Вважає, шо у заяві про забезпечення позову, а також у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про наявність загрози ухилення або невиконання відповідачем рішення суду у разі задоволення позову. У разі скасування ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 буде позбавлена можливості поновити порушене право, а реальне виконання рішення суду буде неможливе.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 1 773 500 грн, що складає половину вартості майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та машиномісця № НОМЕР_1 , яке знаходиться у підвалі житлового будинку літ. «А-23» по АДРЕСА_2 , внесеного Поповичем Є.М. до статутного капіталу ТОВ «АІА Інтернейшнл Груп ІНК».

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та земельної ділянки площею 0,0540 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_2 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги відповідачем не визнаються.

Отже, судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір та є підстави припускати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи та предмету позову в ній, оскільки майно яке заборонено відчужувати не є предметом даного спору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом встановлено, що спір є майновим, ціна позову складає 1 773 500 грн, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна відповідача, так як їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції не з`ясував наявність іншого майна відповідача, за рахунок якого може бути задоволене майбутнє судове рішення, представник відповідача не навів суду обґрунтованих підстав щодо доцільності забезпечення позову за рахунок іншого рухомого чи нерухомого майна відповідача, на яке може бути накладено арешт. Доказів щодо неспівмірності застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову з позовними вимогами представником відповідача також не надано.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про заміну одного заходу забезпечення іншим в порядку ст. 156 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваною ухвалою порушуються права власності відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав відповідача щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено арешт в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Інші аргументи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Леонової Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю. Тичкова

повний текст постанови

складено 1 грудня 2020 року