ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3439/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/940/20 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

сторін: представника позивача - акціонерного

товариства комерційний банк "Приватбанк"

Панькова О.П.;

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/3439/16-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваленого суддею Братасюком В.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог посилалось на те, що 06.06.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі Статуту та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ІFN0GК00000005, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 34452 доларів США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2025року. Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконує, у зв`язку з чим просить суд позов задовольнити, стягнути із боржника заборгованість по кредиту, а саме: 24725,79 доларів США, що, станом на дату звернення до суду, еквівалентно 629024,10 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено .

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд помилково відмовив у позові на підставі висновку аудитора. Зазначає, що наданий відповідачкою висновок не може бути належним доказом у справі, оскільки він виконаний спеціалістом приватної установи та на офіційному сайті Міністерства юстиції України в реєстрі судових експертів не виявлено особу, яка робила дане дослідження.

Крім того, вказує, що до матеріалів справи додано належні та допустимі докази на підтвердження факту та розміру заборгованості по кредиту із зазначенням розміру відсоткової ставки, ставки пені, сум нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі, окремо по відсотках, пені, тілу кредиту; суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, у тому числі накопичувальним порядком. Отже, банком надано до суду належні та допустимі докази, достатні для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення Тернопільського міськрайонного суду без змін. Вказує на те, що нею в в суді першої інстанції було подано достатньо документів, які підтверджують факт повного погашення заборгованості за Договором, а саме, квитанції про сплату щомісячних платежів, довідку про відсутність в неї простроченої заборгованості. Окрім того, розрахунок заборгованості станом на 02.02.2016 року складений з порушеннями, в ньому не відображено основні складові розрахунку заборгованості,, а саме, не вказано загальну суму сплачених нею коштів, та не вказано дати щомісячного внесення платежу.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2017 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 725,79 дол. США, що еквівалентно 629 024,10 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 27 лютого 2017 року скасовано. Справу № 607/3439/16-ц направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ ПриватБанк підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Відповідачка заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги безпідставними. Посилається на ті обставини, що прострочена заборгованість у неї перед банком відсутня про що представила довідку АТ КБ ПритватБанк, а також витяг по її рахунку Операції по кредиту за період 14.06.2005 по 28.04.2016 року із додатку Приват24.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення .

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом установлено, що 06 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ІFN0GК00000005.

Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит в розмірі 34 452,00 дол. США у вигляді непоновлюваної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, з кінцевим терміном повернення до 06 червня 2025 року.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 повністю виконав, відповідач одержала кредит у розмірі 34 452,00 дол. США на придбання житла у сумі 29 000,00 дол. США та на сплату страхових платежів у сумі 5 452,00 дол. США.

Як зазначає позивач, відповідачка не виконувала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплаті відсотків та комісії за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 02 лютого 2016 року у неї виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 24 725,79 дол. США, що еквівалентно 629 024,10 грн, з яких: 22 480,25 дол. США - заборгованість за кредитом; 2 159,46 дол. США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 60,90 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 25,18 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно з договором, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 надала суду заперечення, копії квитанцій про сплату нею боргу за кредитним договором, виписку з банківського кредитного рахунку станом на 20 травня 2016 року, довідку про відсутність простроченої заборгованості станом на 19 грудня 2016 року та інші документи (т.1, а. с. 23 91).

Згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року зазначено що, апеляційний суд, встановивши, що у позичальника з позивачем виникли кредитні відносини, належно не дослідив зміст кредитного договору, не з`ясував, на які потреби був виданий кредит, чи є цей кредит споживчим, чи є фактичні обставини, які би давали підстави для застосування положень частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», чи є прострочення сплати боргу. Апеляційний суд доводи відповідача ОСОБА_1 , які викладені в її запереченні проти позову (т.1, а. с. 23 - 25) щодо відсутності у неї заборгованості на день звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду не перевірив, не оцінив додані до цього заперечення платіжні доручення, квитанції про внесення щомісячних платежів на погашення кредиту і відсотків, не перевірив чи відображені ці платежі у наданому позивачем розрахунку заборгованості (т.1 а. с. 4 - 9) і чи враховувались вони при визначенні заборгованості відповідача. Суд апеляційної інстанції також не звернув увагу на наявну в матеріалах справи виписку про рух коштів на рахунку відповідача (т.1 а. с. 100 - 125) та не оцінив наданий позивачем розрахунок на відповідність відображеної в ньому інформації даним цієї виписки.

Отже, на виконання вказівок суду касаційної інстанції, які є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, апеляційний суд встановив наступні обставини.

Спірний кредитний договір № ІFN0GК00000005 від 06 червня 2005 року було укладено між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачкою ОСОБА_1 , за яким остання одержала кредит у розмірі 34 452,00 дол. США на придбання житла у сумі 29 000,00 дол. США та на сплату страхових платежів у сумі 5 452,00 дол. США.

Отже, відповідачкою був отриманий споживчий кредит (кредит) на придбання житла, тобто грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

А тому у даних правовідносинах є всі підстави для застосування положень частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/1368315-ц (провадження № 14-680цс19) зазначено, що «регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (тобто на момент виникнення правовідносин), встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

У підпункті «а» пункту 2.3.3 кредитного договору сторони встановили позасудовий порядок дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення.

Судом встановлено, що повідомлення (вимога) ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо дострокового повернення кредиту, сплати комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань на адресу ОСОБА_1 не направлялось та не надходило, докази про таке повідомлення в матеріалах справи відсутні, обставини ненаправлення та ненадходження відповідачці такого повідомлення учасниками визнаються. А тому банк відповідно до укладеного кредитного договору позбавлений можливості дострокового стягнення заборгованості за споживчим кредитом, оскільки таке право у нього не виникло.

Апеляційним судом також з`ясовано відсутність простроченої заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором №IFN0GK00000005 від 06.06.2005року, що стверджується копіями квитанцій про сплату нею боргу за кредитним договором (т.1 а.с.28-59), випискою з банківського кредитного рахунку станом на 20 травня 2016 року, довідкою позивача про відсутність простроченої заборгованості (а.с.210). При цьому апеляційний суд перевірив доводи відповідачки ОСОБА_1 , які викладені в її запереченні проти позову (а. с. 23 - 25) щодо відсутності у неї заборгованості на день звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду, оцінив додані до цього заперечення платіжні доручення, квитанції про внесення щомісячних платежів на погашення кредиту і відсотків (а.с. 28-124), перевірив, що ці платежі не знайшли відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а. с. 4 9) та не враховані при визначенні заборгованості відповідача. Дані наявної в матеріалах справи виписки про рух коштів на рахунку відповідача (а. с. 100 - 125) суперечать розрахунку заборгованості відповідачки щодо відображеної в ньому інформації даним цієї виписки, що стверджується письмовим доказом у справі аудиторським звітом від 15 червня 2016 року (т.1а.с.128-132) та не спростовано позивачем.

Таким чином, за відсутності простроченої заборгованості по кредиту, про що підтверджує довідка позивача (т.1 а.с.210) підстави для її стягнення у апеляційного суду також відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вказаних вимог, проте навів невідповідні мотиви з яких виходив.

Згідно із ст.376 ЦПК України, підставами для скасування в апеляційному порядку судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в мотивувальній частині обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFN0GK00000005 від 06.06.2005року у розмірі 24725,79 доларів США, що, станом на дату звернення до суду, еквівалентно 629024,10 грн. підлягає викладенню в редакції цієї постанови, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача - акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк в межах сум ним понесених.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково .

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року змінити, виклавши обґрунтування мотивів відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №IFN0GK00000005 від 06.06.2005року у розмірі 24725,79 доларів США, що, станом на дату звернення до суду, еквівалентно 629024,10 грн. у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді, покласти на позивача акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк в межах сум ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 1 грудня 2020 року.

Головуючий : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Ходоровський М.В.