ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 766/25403/18

провадження № 61-5718 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. 0. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Вуйка Віктора Анатолійовича, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року в складі судді Ус 0. В. та на постанову Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року в складі колегії суддів Майданіка В. В., Кутурланової 0. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса КМНО Шевченко 0. В. провизнання виконавчого напису від 22 жовтня 2018 року, зареєстрованого за № 278, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказував, що 07 квітня 2006 року АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», надав ОСОБА_1 кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 52 000 доларів США строком до 07 квітня 2026 року. Того ж дня сторони уклали договір іпотеки для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого в іпотеку було передано 77/100 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві власності.

27 січня 2015 року банк направив позичальнику вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме вимагав протягом 60 днів з дати вимоги здійснити повне дострокове погашення кредитної заборгованості, яка складається з: 40 629,19 доларів США заборгованості за кредитом; 8 271,09 доларів США заборгованості за процентами.

22 жовтня 2018 року приватний нотаріус КМНО Шевченко О. В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 278, яким пропонує звернути стягнення на 77/100 частин вказаного домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 на погашення заборгованості за період з 07 квітня 2006 року по 02 серпня 2018 року, яка складається з 53 540,04 доларів США, що еквівалентно 1 443 553,51 грн.

Вказує, що з урахуванням вимоги банку про дострокове погашення кредитної заборгованості до 27 березня 2015 року, від дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, а тому при вчиненні виконавчого напису нотаріус допустила порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; що у банку припинилось з 28 березня2015 року право нараховувати проценти, а тому визначений у виконавчому написі розмір заборгованості не є безспірним; що в порушення статті 35 Закону України «Про іпотеку» банк не надсилав ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення; що нотаріусом не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено заборону примусового стягнення такого майна без згоди власника.

15 січня 2019 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного виконавчого напису.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що на підставі виконавчого напису від 22 жовтня 2018 року відкрито виконавче провадження, зупинити яке самостійно не може, тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробить неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову; зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Шевченко 0. В. від 22 жовтня 2018 року, зареєстрованого за № 278, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив із положень статей 149-153 ЦПК України та встановивши, що між сторонами існує спір, про що свідчить факт звернення позивача до суду за захистом його прав, дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки між сторонами виник спір щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому виконання такого напису у разі задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 березня 2019 року представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Указує, що підстав уважати, що можливе судове рішення у даній справі не буде виконане, немає, а саме по собі посилання на потенційну загрозу невиконання такого рішення суду не є належним обґрунтуванням у розумінні чинного процесуального законодавства.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу в даній справі до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 жовтня 2018 року приватний нотаріус КМНО Шевченко О. В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 278, яким пропонує звернути стягнення на 77/100 частин домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , на погашення кредитної заборговансоті в розмірі 53 540,04 доларів США.

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, сформованої станом на 15 січня 2019 року, ОСОБА_1 є боржником за виконавчим провадженням № 57883370 від 10 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Шевченко О. В.; категорія стягнення - звернення стягнення на майно; орган ДВС/приватний виконавець Манікін Д. С.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що 10 грудня 2018 року приватним виконавцем Манікіним Д. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 278, виданого 22 жовтня 2018 року про звернення стягнення на 77/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, а позивач оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає його вчиненим з порушенням норм чинного законодавства, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року в справі № 285/2445/18 (провадження № 61-45537св18) та у постанові від 16 вересня 2020 року в справі № 344/6384/18 (провадження № 61-2347св19) в подібних правовідносинах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Помилковими є доводи касаційної скарги про неможливість заборони органам державної влади та/або органам місцевого самоврядування здійснювати покладені на них згідно з законодавством повноваження, оскільки частиною шостою статті 150 ЦПК України прямо передбачено можливість забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди з судовими рішеннями та переоцінки доказів у справі, власного тлумачення норм матеріального права, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Вуйка Віктора Анатолійовича, який на підставі договору про надання правової допомоги діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 16 січня 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук