Справа № 569/7999/19
02 листопада 2020 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області
в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Хлуд І.П.,
з участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди, суд
Позивач ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди, В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 22 липня 2018 року ОСОБА_3 пошкодив пластикове вікно у квартирі АДРЕСА_1 . Завдану майнову шкоду позивач оцінює в 1010 грн. Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 1010 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із тим, що будучи людиною похилого віку та інвалідом 2 групи змушений був відновлювати пошкоджене вікно та витрачати кошти.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 липня 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у зв`язку із смертю ОСОБА_4 залучено до участі у справі його правонаступника ОСОБА_2 .
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивач підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1010 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.
Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1 , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
Як було встановлено в судовому засіданні, 22 липня 2018 року близько 18 год. в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 пошкодив пластикове вікно у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку, чим порушив громадський порядок та спокій громадян.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 1994 року ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується копією свідоцтва про смерть виданного Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 09 травня 2019 року, актовий запис №833.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, що міститься в матеріалах справи дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_6 є спадкоємцями ОСОБА_4 та успадкували по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 .
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, однією з них є заподіяння шкоди (деліктне/позадоговірне зобов`язання).
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 серпня 2018 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Разом з тим судом у постанові зазначено наступне: «диспозиція статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якою органом поліції кваліфіковано дії ОСОБА_3 , передбачає, що дрібне хуліганство це нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян, при цьому вказане правопорушення посягає на громадський порядок і громадську безпеку, тобто на суспільні відносини в громадських місцях: вулицях, скверах, парках, закладах громадського харчування, спортивних спорудах, інших місцях масового перебування громадян, і як наслідок правопорушення порушення громадського порядку і спокою громадян, тобто певного кола осіб як потерпілих.
Водночас, ні з протоколу про адміністративне правопорушення, ні з долучених до нього документів не вбачається фактичних даних (доказів), на основі яких у визначеному законом порядку можна було б встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відтак провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.»
Тобто судом закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що дії вчинені ОСОБА_3 невірно кваліфіковані особою, що уповноважена на складання протоколу.
Згідно ч.6,7 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Системний аналіз положень ст.ст.4,5 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України дає підстави для висновку, що позов може бути подано особою виключно для захисту порушеного, не визнаного або оспорюваного права і обраний позивачем спосіб захисту повинен відновлювати таке право.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, що слідує із ч.1 ст. 77 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ст.ст.11,16 ЦК України, встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За приписами ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.
Таким чином, відповідач, як особа, яка своїми протиправними діями завдала шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати завдану ним шкоду у повному розмірі, якщо не доведе, що шкоду завдано не з його вини.
Згідно ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.3 ст. 22 ЦК збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно приписів ст. 1166 ЦК та ст.1192 ЦК України потерпілий має право на повне відшкодування завданої йому шкоди внаслідок протиправних дій особи. зокрема, має право на відшкодування шкоди, визначеної в розмірі вартості необхідного для відновлення пошкодженого майна ремонту.
При чому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи.
При визначенні розміру відшкодування суд виходить з того, що позивач має право на повне відшкодування завданої йому шкоди, яка полягає в пошкодженні його майна.
Розмір шкоди визначається за дійсною вартістю відновлювального ремонту, і якщо для його проведення необхідна заміна певних деталей, які відновити у інший спосіб неможливо чи недоцільно чи які не можуть бути відремонтовані, - то потерпілий має право і на відшкодування таких витрат (без урахування зносу окремих деталей), що в цілому відповідає принципу повного відшкодування і захисту прав власника пошкодженої речі.
Посилання відповідача на той факт, що ним оплачено позивачу кошти в розмірі 1000 грн. не заслуговують на увагу суду, оскільки з даної відповіді на звернення, що надане ОСОБА_3 неможливо встановити у зв`язку з чим ним перераховані кошти у вказаному розмірі. Окрім того адреса одержувача за даним переказом не відповідає адресі позивача ОСОБА_2 . Що стосується позовних вимог в частині про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Діями ОСОБА_3 завдано моральну шкоду ОСОБА_4 , яка полягала у душевних стражданнях, які він зазнав через пошкодження свого майна. Будучи інвалідом другої групи та людиною похилого віку змушений був витрачати кошти на відновлення вікна.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.
Позивач просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень на її користь проте достатніх доказів на підтвердження саме такого розміру моральної шкоди суду не надано.
Суд погоджується з доводами позивача і вважає доведеним завдання моральної шкоди неправомірними діями ОСОБА_3 , яка полягає в душевних стражданнях, разом з тим, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди є завищеними і не відповідають тяжкості та характеру завданої позивачу шкоди, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 500 грн.
За таких обставин, пред`явлений позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається із копії довідки МСЕК від 03.09.2018 року ОСОБА_4 встановлено другу групу інвалідності довічно, у зв`язку з чим судовий збір при зверненні до суду ним не сплачувався, відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 768,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) про відшкодування завданої шкоди, задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 1010 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн.
В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду (відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147 - VIII від 03 жовтня 2017 року). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського міського суду Бердій М.А.