Справа №:755/5133/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі судді Яровенко Н.О., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації пр. визначення місця проживання дітей,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-я особа: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-ті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до вимог зустрічного позову позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 22.10.2020 року судом прийнято до розгляду заву про зменшення позовних вимог за зустрічним позовом відповідно до якої, позивач просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалю Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року заяву позивача про забезпечення первісного позову задоволено частково.

26.11.2020 року до суду надійшло клопотання про забезпечення зустрічного позову, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом просить суд забезпечити позов шляхом:

1.зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на територію України;

2. заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вивозити малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

3.зобов`язання мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 , згідно визначеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року часу спілкування.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суд прийшов таких висновків.

За вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За матеріалами заяви убачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року забезпечено первісний позов та вижито заходів забезпечення позову наступним шляхом - визначено місце та час спілкування малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до винесення судом рішення: - щотижня у будні дні: з 10-00 кожної середи до 10-00 кожної суботи;- щомісячно у вихідні дні: з 10-00 кожної першої суботи до 20-00 кожної першої неділі та з 10-00 кожної третьої суботи до 20-00 кожної третьої неділі та, коли випадає, з 0-00 кожної п`ятої суботи до 20-00 кожної п`ятої неділі;

- зобов`язано батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування. В решті клопотання відмовлено.

Відповідно до наданої копії нотаріально посвідченої заяви від 29.09.2020 року ОСОБА_1 скасував будь-які заяви для виїзду у будь-які Країни Світу його малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що були ним видані та підписані.

З копії листа НП УП НП у м. Києві Дніпровського управління поліції від 09.11.2020 року вбачається, що в провадження Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебуває в провадженні ОРС категорії «Розшук» № 04-221/20 від 07.10.20202 року заведеної на встановлення місяця знаходження безвісно зниклого громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві відомості внесено до ЄРДР № 0005575 від 31.10.2020 року передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, який пропав з дитячого садка по вул. Р.Окіпної, 18 в м. Києві 06.10.2020 року, оскільки проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити місце знаходження на території України на даний час не надалось можливим. Проведеними заходами встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.10.2020 року разом з матір`ю громадянкою України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та співмешканцем громадянином Франції ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без згоди батька виїхали за межі території України рейсом № 1386 Київ-Амстердам та на територію України по теперішній час не повернулись.

З копії відповіді НП ГУ у місті Києві Дніпровського управління поліції від 24.11.2020 року наданої ОСОБА_1 , вбачається, що відповідно до прикордонної бази «Аркан» 06.10.2020 року колишня дружина громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилетіли за межі території України рейсом № 1386 Київ-Амстердам, перетнувши Державний кордон та територію України і по теперішній час не повернулись. Відповідно д отриманої інформації з ДМС України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має закордонний паспорт № НОМЕР_2 виданий 30.09.2020 року, дійсний до 03.06.2024 року та закордонний паспорт № НОМЕР_3 виданий 30.09.2020 року, а громадянка, ІНФОРМАЦІЯ_3 закордонний паспорт № НОМЕР_4 виданий 27.08.2014 року дійсний до 30.09.2024 року та закордонний паспорт № НОМЕР_5 виданий 26.06.2017 року дійсний до 26.06.2027 року.

Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За вказаних обставин, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову у справі про визначення місця проживання дитини та заявлений захід забезпечення позову у виді зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України, є взаємопов`язаними, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника як позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Таким чином, з метою уникнення зазначених негативних наслідків та запобігання унеможливленню виконання рішення суду та ефективного захисту прав та інтересів позивача за зустрічним позовом, а також - малолітнього ОСОБА_5 , буде доцільним вжити заходи забезпечення позову, що відповідатимуть пред`явленому зустрічному позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України.

Такий спосіб забезпечення позову буде належним, достатнім та адекватним засобом забезпечення позову, який у повній мірі захистить інтереси сторін, зокрема малолітніх дітей.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову до подання позовної заяви, забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суддя доходить висновку про задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Що стосується забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вивозити малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , то даний вид забезпечення позову не може бути застосований з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії: іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма. Яка б надавала суду повноваження в порядку передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосовувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеної в постанові від 27.03.2019 року у справі № 643/5842/16-ц та в постанові від 12.02.2020 року у справі № 288/162/19.

Отже, обраний позивачем за зустрічним позов спосіб захисту шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вивозити малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без нотаріально посвідченої згоди батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

З доданих до цього клопотання доказів та з пояснень представників позивача, наданих в судовому засіданні 22.10.2020 року чітко вбачається, що з 06.10.2020 року ОСОБА_2 не виконує постановлену судом ухвалу суду від 22.04.2020 року. Даною в якості забезпечення первісного позову визначено час та місце спілкування ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5 та зобов`язано батька ОСОБА_1 передавати малолітнього ОСОБА_5 матері для визначеного судом часу спілкування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Зустрічі батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 будуть підтримувати зв`язок з батьком та перебувати у звичних для дитини умовах у той же час не будуть порушувати права матері на спілкування з дитиною і перебування дитини з батьком не буде завдавати дитині страждань. Порівнявши, при цьому, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову зобов`язання ОСОБА_2 передавати малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за місцем проживання батька, згідно визначеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року часу спілкування з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (втрату емоційного зв`язку між батьком і дитиною внаслідок відсутності спілкування протягом тривалого часу), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких позивач за зустрічним позовом звертається до суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач в частині зобов`язання ОСОБА_2 передавати малолітню дитину ОСОБА_5 батьку за місцем його проживання, згідно визначеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року часу спілкування, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 151-152, 208, 210 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення зустрічного позову наступним шляхом:

- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на територію України;

- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем його проживання за адресою АДРЕСА_1 , згідно визначеного ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2020 року часу спілкування.

В решті заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_6 ), адреса: АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_7 ), адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Н. О. Яровенко