справа № 489/5790/20
провадження №2/489/2772/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

30 листопада 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва, в складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів

встановив:

Позивач звернулася до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом звільнення її від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дітей ОСОБА_1 2004 року народження та ОСОБА_3 2006 року народження у розмірі 600,00 грн. на кожну дитину щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 14.11.2016 та до досягнення дітьми повноліття, відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.03.2017 по справі № 489/5608/16-ц.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа, щодо виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі № 489/5608/16-ц.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що з часу прийняття рішення суду дочки проживають з нею та знаходяться на її утримання, тобто аліменти на користь відповідача стягуються неправомірно так як він не утримує дочок.

Тому, в разі невжиття заходів забезпечення позову та ухвалення рішення суду на її користь, стягнення з неї грошових коштів буде продовжуватись до закінчення розгляду справи в суді та в подальшому вона буде змушена вживати певних дій для повернення належних їй грошових коштів.

Ознайомившись із матеріалами заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права убачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9 роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається у разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого видано цей виконавчий документ.

Разом з тим, предметом позову у даній справі є звільнення від сплати аліментів, а не визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки такі дії не є повноваженням суду, а є виключними повноваженнями виконавця.

Частиною четвертою статті 273 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про звільнення від сплати аліментів.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог частини десятої статті 150 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним задоволенню заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову за своїм змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог і таким чином може призвести до вирішення справи по суті, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.11.2020.

Суддя І.В. Коваленко