Справа № 148/534/20
Провадження №2-п/148/8/20
У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 10.07.2020 у справі № 148/534/20, за участю: позивача - ОСОБА_2 , представника позивача - ОСОБА_3 ; відповідача - ОСОБА_1 ; представника відповідача - ОСОБА_4 , керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.07.2020 у справі № 148/534/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Заява мотивована тим, що відповідачу 06.08.2020 стало відомо про те, що 10.07.2020 Тульчинським районним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 134667,50 грн., судового збору у розмірі 1387,69 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, з квітня 2020 року він став проживати за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, ні він особисто, ні його рідні та близькі не отримували жодних повідомлень і судових повісток за адресою його реєстрації. Відповідно, він не міг знати про існування даної цивільної справи про стягнення з нього боргу. Окрім того, суд не використав можливість повідомлення відповідача електронною поштою чи за допомогою телефонного зв`язку, які відомі позивачу.

З огляду на викладене, вважає, що його не було належним чином повідомлено про про розгляд справи, чим позбавлено права на захист своїх інтересів.

Вказує, що між сторонами виникли зовсім інші види правовідносин, ніж визначено у заочному рішенні. Правовідносини з позивачем виникли на грунті того, що відповідач наніс йому матеріальну шкоду внаслідок спричиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.02.2020 в смт. Вапнярка.

Так, задовго до скоєння відповідачем ДПТ, автомобіль, за кермом якого він перебував в момент ДТП, був наданий йому позивачем ОСОБА_5 для ремонту. При цьому, позивач дозволяв йому користуватись та керувати даним автомобілем. Між відповідачем та позивачем існувала домовленність, що він відремонтує автомобіль після ДТП за власний рахунок протягом двох-трьох місяців і передасть відремотнований автомобіль позивачу.

Однак, позивач 05.05.2020 приїхав до нього додому разом з ОСОБА_6 . Дані особи силоміць заштовхали відповідача в автомобіль, на якому приїхали, та під фізичним та психологічним тиском змусили написати розписку, яку надиктували, а саме: про те, що він отримав від позивача 5000 доларів США.

Таким чином, факту передавання позивачем відповідачу коштів не було.

Однак, суд не вияснив суть правовідносин, що склались між сторонами та дійшов хибного висновку про застосування ст. 1046 ЦК України.

В зв`язку викладеними обставинами, відповідач вважає, що заочне рішення підлягає скасуванню.

Відповідач та його представник у судовому засіданні на задоволенні заяви про перегляд заочного рішення наполягли, надали суду пояснення аналогічні обставинам, викладеним у заяві про перегляд заочного рішення. Також, відповідач зазначив, що позивач телефонував йому та повідомляв про те, що подав позов до суду про стягнення боргу. Це було вже після того як відбувся суд. Розписку він писав не за власною волею. Це відбувалось у гаражі в селі Нестерварка в гаражному кооперативі. Заяву до правоохоронних органів відповідача змусило написати те, що одразу після написання ним розписки, тиск з боку позивача перестав бути, але потім тиск поновився, і він звернувся з відповідною заявою. До правоохоронних органів він звернувся після ухвалення заочного рішення. У лютому-квітні місяці 2020 року йому було відомо, що позивач має намір звернутися чи вже звернувся до суду з заявою про стягнення з нього боргу.

В судовому засіданні позивач та його представник просили залишити заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Представник позивача зазначив, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. Позику відповідач сам просив надати, оскільки для ремонту пошкодженого автомобіля йому потрібні були кошти. Позивач повідомляв відповідача, про те, що він подасть позов до суду, а такі відповідача як подання до суду заяви про перегляд заочного рішення є нічим іншим як ухиленням його від цивільно-правової відповідальності за договором позики.

Позивач пояснив суду, що розписка була написана відповідачем не під тиском, а коли прийшов час відавати кошти за договором позики, відповідач розбив іншу машину. Позивачу не зрозуміло, чому відповідач не звертався до правоохоронних органів з приводу написання розписки під тиском, одразу ж після її написання, а звернувся аж через пів року після цього.

Ознайомившись з заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, доданими до неї матеріалами, суд прийшов до висновку, що дана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач, на обгрунтування поважності неяки в судове засідання зазначив, що він лише 06.08.2020 дізнався, що Тульчинським районним судом Вінницької області 10.07.2020 ухвалено заочне рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу. За зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , він не проживає, а з квітня 2020 року проживає у іншому місці, за адресою: АДРЕСА_2 (назви району та області не зазначає), тому ні він особисто, ні його рідні та близькі не отримували судових повісток за адресою реєстрації, і він не міг знати про існування даної цивільної справи про стягнення з нього боргу. На підтвердження своєї позиції надає копію трудової книжки, заповненої 01.06.2020 Філією "Київське будівельне управління" ТОВ "Автомагістраль-Південь" м. Київ, про працевлаштування на даному підприємстві з 01.06.2020, копію довідки з місця роботи від 08.09.2020 (а.с. 81), копію висновку медичної комісії від 08.06.2020 (а.с. 75-76), довідку про доходи від 11.08.2020 (а.с. 78), довідку Кинашівської сільської ради від 02.09.2020 про склад сім`ї (а.с. 80), відповідно до якої, він зареєстрований за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входять батьки.

Дослідивши надані відповідачем докази поважності, на його думку, неявки до суду та матеріали справи, судом встановлено, що рекомендовані поштові повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 25, 29) містять підпис та дату вручення відповідачу судових повісток. Відповідно до даних повідомлень, відповідач повідомлявся про дату, час та місце судових засідань, призначених на 20.05.2020 та на 17.06.2020.

Довідка Кинашівської сільської ради від 02.09.2020 (а.с. 80) про склад сім`ї відповідача, підтверджує факт зареєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки вважається:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене, враховуючи, що рекомендовані поштові повідомлення містять дату та підпис отримання судових повісток, відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань.

Окрім того, суд ставить під сумнів необізнаність відповідача щодо існування цивільної справи про стягнення боргу, про яку він зазначає, оскільки сам відповідач у судовому засіданні зазначив, що йому було відомо з лютого-квітня місяця 2020 року про те, що позивач має намір звернутися чи вже звернувся до суду з заявою про стягнення боргу.

Таким чином, відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, бути присутнім в судовому засіданні, наводити свої аргументи та подавати докази на заперечення позовних вимог.

Відповідач також зазначає, що суд не використав можливість його повідомлення електронною поштою та телефонним зв`язком, які були відомі позивачу.

Разом з тим, подана позивачем позовна заява (а.с. 2-3) не містить електронної пошти та номеру телефону відповідача. Додатково позивач суд не повідомляв про наявність такої інформації, а тому суд використав можливий законний спосіб щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Також, рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 40) підтверджується отримання відповідачем копії заочного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, і, відповідно, не вважає його неявку в судове засідання та (або) не повідомлення про причини неявки, а також не подання відзиву на позовну заяву, поважними.

Підставою для скасування заочного рішення відповідач зазначає наявність між сторонами іншого виду правовідносин, ніж зазначено у заочному рішенні, а саме правовідносин щодо відшкодування заподіяної відповідачем шкоди, внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля позивача. Також, позивачем під тиском 05.05.2020 змушено відповідача написати розписку про отримання коштів, і насправді факту передавання коштів не було.

Разом з тим, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач не посилається на відповідні докази зазначеного. Однак, на обгрунтування своєї позиції, надає копію протоколу про адміністративне правопорушення від 04.02.2020 (а.с. 54), свою заяву від 14.08.2020, адресовану Немирівській місцевій прокуратурі, про вчинення щодо нього з боку позивача ОСОБА_2 кримінального правопорушення (а.с. 82), лист Немирівської місцевої прокуратури про організацію перевірки від 27.08.2020 (а.с. 83), копію матеріалів справи № 148/1099/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 84-89).

Разом з тим, суд вважає, що надані докази не мають істотного значення для правильного вирішення справи. Розписка про отримання коштів є дійсною, доказів щодо недійності даного правочину не надано.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Оскільки судом не встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин, і докази, на які він посилається (надає) істотного значення для правильного вирішення справи не мають, суд приходить до висновку, що заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 287, 288 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 10.07.2020 у справі № 148/534/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25.11.2020.

Суддя: