Справа № 372/4359/15-ц
Провадження № 2-35/20
У Х В А Л А

18 листопада 2020 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в суді знаходиться вказана цивільна справа.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявив клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, просив залучити до матеріалів справи у паперовій формі копію постанови державного виконавця від 28.10.2020 року про закінчення виконавчого провадження № 61132396 з супровідним листом. Також просив вирішити питання про залучення до участі у справі правонаступників померлого відповідача. Крім того представником позивача було подано скарги на дії державного виконавця , в яких він просив скасувати повідомлення державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 30.08.2018 року, зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав стягувача, а також визнати неправомірним і скасувати повідомлення про повернення стягувачу 30.08.2018 року без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 року про застосування заходів процесуального примусу у цивільні справі № 372/4359/15-ц та зобов`язати старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашову Катерину Вікторівну, усунути порушення початку примусового виконання заходів процесуального примусу за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 року у цивільній справі № 372/4359/15-ц.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти заміни померлого відповідача ОСОБА_6 на його правонаступника не заперечив. Щодо клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів заперечив. Щодо скарг на дії державного виконавця заперечив.

11.11.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 надійшла заява про зустрічне забезпечення в якій він просить застосувати у справі зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошових коштів у суму 40 859 528 (сорок мільйонів вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 36 коп.

Представник позивача ОСОБА_1 проти заяви представника відповідача про зустрічне забезпечення заперечив в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість заяви.

Інші особи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали.

Вирішуючи скарги представника позивача на дії державного виконавця на виконання вимог ухвал судів апеляційної та касаційної інстанцій у цій справі суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду справи суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

27 серпня 2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області тимчасово вилучити докази для дослідження судом у: державного реєстратора сектору з питань державної реєстрації Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м.Обухів, вул. Малишка, 10) належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів та матеріалів реєстраційної справи № 1 відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в селі Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом; Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 9) належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, інформацію про технічні характеристики та розмір земельної ділянки, інформацію про обставини звернення щодо реєстрації земельної ділянки (зокрема, коли, яка саме особа), витяг із поземельної книги відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в селі Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом.

Повертаючи вказаний виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання у повідомленні від 30.08.2018 року старший державний виконавець Обухівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашова К.В. послалась на те, що п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, боржниками якими є територіальні підрозділи центральних органів влади, їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, виконуються іншим органом державної виконавчої служби.

Вказану обставину підвідомчості виконання рішення суду іншому органу ДВС ні у скарзі, ні у судовому засіданні представником позивача не оспорено, також не оспорено відповідність дій державного виконавця приписам чинного законодавства, якими вона керувалась при винесенні повідомлення від 30.08.2018 року, а саме п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Обгрунтовуючи скарги на дії та рішення державного виконавця від 18.09.2018 року та від 28.09.2018 року (т.4 а.с.127,142,143) стягувач (представник позивача) хоч належно не вмотивував, не конкретизував і не обґрунтував свої вимоги, загалом посилався на те, що державний виконавець повинен був самостійно направити виконавчий документ на виконання до належного органу виконання через застарілість норм підзаконного акту - Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Суд не погоджується із такою правовою позицією скаржника та вважає, що дії державного виконавця узгоджувались із приписами чинного законодавства, а занадто вільне тлумачення скаржником таких норм є непереконливим, суб`єктивним та не може слугувати підставою для виникнення у державного виконавця обов`язків вчинити не у спосіб, передбачений законом, а також не можуть покладатись в основу судового рішення.

Доводи скаржника щодо необхідності застосування у спірних правовідносинах приписів ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» щодо особливості підвідомчості виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби суд вважає необґрунтованими, оскільки під час розгляду скарги не встановлено обставин, які підпадають під дію цієї норми права. Зокрема, у оскаржуваному повідомленні державний виконавець не зазначала відомостей про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, тому такі посилання скаржника не знайшли об`єктивного підтвердження у судовому засіданні. За таких умов, суд вважає відсутнім обов`язок державного виконавця передати виконавче провадження від одного органу державної виконавчої служби до іншого в порядку ч.4 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані обставини свідчать про відсутність неправомірності в діях та рішеннях державного виконавця.

Слід також врахувати, що під час судового розгляду скаржником не повідомлено обставин, які б унеможливлювали відкриття виконавчого провадження належним і уповноваженим органом державної виконавчої служби у визначеному п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» порядку - за заявою стягувача про примусове виконання рішення. З обставин справи вбачається, що стягувач до жодного органу виконання судових рішень із заявами про звернення вказаного виконавчого документа до примусового виконання не звертався, суду не повідомлено відомостей про наявність перешкод у реалізації ним такого права.

За таких обставин, порушень прав чи законних інтересів скаржника, які б підлягали судовому захисту, під час судового розгляду не встановлено.

Таким чином, доводи скарги суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на законі і матеріалах справи, належно не доведені.

Враховуючи викладене, в задоволенні скарг представника позивача слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи клопотання представника позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу, необхідність забезпечення повноти, всебічності та об`єктивності розгляду справи, суд вважає можливим залучити до матеріалів справи поданий представником позивача письмовий доказ. Оцінка доказів буде надана на більш пізній стадії процесу.

Вирішуючи заяву представника відповідачів про зустрічне забезпечення, суд приймає до уваги наступне.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.11.2015 року в якості забезпечення позову було накладено арешт на земельну ділянку площею 1,0000 га, що розташована в с. Плюти Обухівського району Київської області з цільовим призначенням для ведення садівництва з кадастровим номером 0:04:030:0045, яка на даний час належить ОСОБА_5 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 на підставі договору дарування.

11.11.2020 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідачів ОСОБА_2 , про застосування зустрічного забезпечення позову в якому він просив суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок Обухівського районного суду Київської області грошові кошти в сумі 40 859 528 (сорок мільйонів вісімсот п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 36 коп.

Вислухавши думку представника позивача, перевіривши та дослідивши матеріали заяви та справи, суд вважає, що заява про застосування зустрічного забезпечення позову, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України, Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Згідно із ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст.2,18,154 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про зустрічне забезпечення. При цьому відповідно до ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, тільки у випадку забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричиненні забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів як забезпечення позову так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд вважає, що наведені заявником у заяві обґрунтування необхідності здійснення зустрічного забезпечення позову, не відповідає вимогам статті 154 ЦПК України.

В конкретному випадку у суду, відповідно до правил статті 154 ЦПК України, наявне право на здійснення зустрічного забезпечення, а не обов`язок.

Мотивуючи заяву про зустрічне забезпечення позову, заявником не наведено та не надано належних та допустимих доказів, якими підтверджуються висловлені у заяві доводи, а саме, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Виходячи з матеріалів заяви, умов, за яких було здійснено забезпечення позову, підстав здійснення такого забезпечення, суд не знаходить підстав для застосування зустрічного забезпечення у даній цивільній справі, а тому вважає що заява представника відповідачів є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Вирішуючи клопотання представника відповідачів про заміну відповідачів, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Вислухавши думку представника позивача, представника відповідачів, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе замінити відповідача ОСОБА_6 на його правонаступника ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 55, 149, 152, 154, 251, 253, 254, 447-449, 451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарг позивача, представника позивача на дії та рішення державного виконавця відмовити.

Клопотання представника позивача про залучення доказів задовольнити.

Залучити до матеріалів справи копію поданого представником позивача письмового доказу.

В задоволенні заяви представника відповідачів про зустрічне забезпечення відмовити.

Клопотання представника відповідачів про заміну відповідача задовольнити.

Замінити відповідача ОСОБА_6 на його правонаступника ОСОБА_7 , залучивши її до участі в цій цивільній справі в якості співвідповідача.

Ухвала в частині оскарження дій державного виконавця та зустрічного забезпечення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Суддя М.В.Кравченко