Єдиний унікальний номер 235/7749/19
Номер провадження 22-ц/804/2869/20
Єдиний унікальний номер 235/7749/19 Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Номер провадження 22-ц/804/2869/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 235/7749/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСББ «Шахтарський 24А» про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року (суддя першої інстанції Величко О.В.), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСББ «Шахтарський 24А» про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 27.10.2019 року його жінка ОСОБА_3 повертаючись додому, в під`їзді будинку АДРЕСА_1 зробила зауваження відповідачу по справі ОСОБА_2 щодо факту паління останнім в під`їзді між другим та третім поверхом, на що відповідач в грубій формі відповів, що буде палити. Він, ОСОБА_1 , в свою чергу, вирішив зняти факт палива відповідача на камеру, влаштовану в телефоні. Відповідач вибив з його рук телефон та погрожував йому побиттям. Внаслідок таких протиправних дій відповідача щодо порушення його права на повагу честі та гідності, йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює 36000 грн.

Окрім того, позивач зазначив, що у нього з відповідачем, як головою АОСББ «Шахтарський» виник спір щодо сплати коштів у ремонтний фонд АОСББ, та витрат за надання послуг з теплопостачання. Відповідач змушує його сплачувати подвійну ціну за обслуговування мереж теплопостачання, чим також, за його думкою, принижує його честь і гідність.

Позивач просив: визнати відповідача ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину у сфері його службової діяльності, а позивача потерпілим, якому злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність та пошкодження майна); стягнути з відповідача на його користь 36000 грн. у відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача надати калькуляцію розрахунку сплати нарахування внеску на утримання будинку і прибудинкової території з виключенням пункту строків з нарахування на утримання централізованого опалення; включити у новий договір про надання послуг пункту про надання разом з квитанцією інформації (актів) про реально проведені роботи; провести перерахунок сплати внесків ОСОБА_1 на отримання будинку і прибудинкової території за останні три роки.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди в частині визнання відповідача ОСОБА_2 винним у скоєнні злочину у сфері його службової діяльності, а позивача потерпілим, якому злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність та пошкодження майна).

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив: визнати дії ОСОБА_2 незаконними і неправомірними такими, що завдали шкоду честі і гідності ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 36000 грн. відшкодування моральної шкоди; зобов`язати посадову особу АОСББ «Шахтарський» Фролова О.В.: укласти новий договір між власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 і АОСББ «Шахтарський» як з індивідуальним споживачем; передбачити пунктом цього договору обов`язок участі споживача у ремонті свого під`їзду згідно узгодженого зі споживачем і наданого виконавцем кошторису по факту виконання ремонтних робіт; зазначити у новому договорі площу 130,68 замість 138,24 кв.м; у зв`язку з тим, що у квартирі АДРЕСА_2 автономне опалення зі структури тарифу виключити витрати на утримання і ремонти внутрішньо будинкових тепломереж, встановивши остаточний тариф 90,17 грн. щомісячного нарахування; зафіксувати у договорі окремим пунктом, що загальна щомісячна переплата за особовим рахунком № НОМЕР_1 кв. №7 складає 48,07 грн., за 30 місяців 1442,10 грн.; при укладенні нового договору суму 1442,10 грн. заборгованості врахувати або як передплату за новий рік, або як борг повернуто; договір з боку АОСББ «Шахтарський» як виконавця комунально-житлових послуг для набуття чинності згідно діючого законодавства України має бути підписаний особою, що має посвідчення менеджера багатоквартирним будинком.

Додатковою заявою від 24.02.2020 року позивачем збільшено розмір відшкодування моральної шкоди до 56000 грн. (а.с.83).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСББ «Шахтарський 24А» про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 4350 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неправомірність оскаржуваного рішення, невідповідність нормам матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, прийняття судом сумнівних доказів з боку відповідача, ігнорування доказів і вимог позивача, недодержання принципу правосуддя в Україні, що закріплений Конституції, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року та задовольнити його позовні вимоги.

В мотивування апеляційної скарги зазначив, що предметом цього позову є відшкодування моральної шкоди за значно більшим переліком порушень його особистих прав і свобод, честі і гідності, які гарантовані Конституцією і Законами України, ніж ті що зазначені і розглядалися судом. Цей перелік перерахований у позовній заяві від 04 листопада 2019 року, а повний остаточний у заяві про уточнення позовних вимог від 03 липня 2020 року.

Зазначає, що не погоджується з позицією суду і сторони відповідача, що нібито його позов про захист честі і гідності і відшкодування завданої моральної шкоди є бездоказовим і за формою не відповідає їх уявленням про такий позов, що доказувати у суді свою правоту треба тільки позивачу, а сторона відповідача може тільки спостерігати і не має ніяких передбачених Законами України зобов`язань.

Звертає увагу апеляційного суду, що суд першої інстанції ніяк не відреагував на порушення закону у зв`язку з тим, що суд отримав його позов раніше у часі ніж позов до нього з боку ОСОБА_5 , який діяв від імені юридичної особи ОСМД «Шахтарський-24А» про стягнення заборгованості у ремонтний фонд ОСМД, і був за своїм предметом позову безпосередньо пов`язаний з однією з вимог його позову - надати відповідачем для ознайомлення позивачем документи про використання коштів ремонтного фонду ОСББ «Шахтарський-24А», що була передумовою поновлення його платежів у ремонтний фонд будинку.

Зазначає, що суд першої інстанції всіляко затягував розгляд справи.

Ненадання відповідачем договору на виконання послуги, є підставою визнання факту його відсутності, що є підставою для визнання ОСОБА_2 не правомочною особою і всі його дії управителя будинку АДРЕСА_1 незаконними.

Не була виконана ухвала суду про залучення третьої сторони юридичної особи ОСББ «Шахтарський 24А». Судом, всупереч процесуальним вимогам, нормам матеріального права, положення Статуту ОСББ, не був встановлений факт недієздатності і фіктивності юридичної особи ОСББ «Шахтарський 24-А» у 2019-2020 роках.

Зазначає, що рішення суду було прийнято всупереч фактів, що стороною відповідача не наведено жодного доказу по суті справи, навіть свідчення самого ОСОБА_2 під присягою, на яке він мав право, не було зроблено. Також не було зроблено жодного заперечення, або спростування наведеним фактам при заслуховуванні свідків, не надано відзиву на його відповідь від 17.03.2020р. на відзив від 10.03.2020р.. Не було при складанні і наданні суду відзиву враховані зміни у позовній заяві з урахуванням вимог суду апеляційної інстанції і суду першої інстанції, тобто був поданий фактично ще один позов і сплачений відповідний судовий збір. Не надано документу про підтвердження самого факту сплати, квитанції, або підтвердження з банку про перерахування коштів ОСОБА_6 від ОСОБА_2 на суму 4350 грн. на представництво інтересів останнього в суді, тобто відсутній доказ, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції помилково визнав його вимоги: 1) спір по сумі заборгованості зі встановленими рішенням загальних зборів. Ані сума, ані свій обов`язок сплачувати у ремонтний фонд ним не оскаржуються. Оскаржуються дії ОСОБА_2 щодо не надання інформації про використання коштів ремонтного фонду і його повноваження здійснювати функції управителя ОСББ «Шахтарський 24А» у відповідний період його перебування головою правління АОСББ «Шахтарський» ; 2) вчинення якихось певних дій які впливають з договірних відносин і стосуються юридичної особи. Оскаржується відсутність дій і не законна діяльність з боку посадової особи яка за Законом була зобов`язана їх вчинити.

Звертає увагу апеляційного суду, що правовим наслідком відсутності будь-яких реакцій з боку суду першої інстанції є фактичне приховування всіх правопорушень з боку ОСОБА_2 , створення умов для його безкарності і недоторканості, чим він продовжує користуватися в своїх незаконних діях, та введенні в оману вже не тільки суди а ще й виконавчу службу.

Відзиви на апеляційну скаргу позивача не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами протягом останнього часу існують неприязні стосунки.

З позовної заяви вбачається, що 27.10.2019 року між сторонами виник конфлікт, чим був порушений громадський порядок.

Згідно показань свідка ОСОБА_7 . ОСОБА_2 - голова правління АОСББ неодноразово погрожував йому та позивачу по справі. Свідком конфлікту , який є предметом розгляду по дані справі, він не був. Від позивача йому відомо, що у них з ОСОБА_2 виник конфлікт.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що скління балкона позивача відбулося за його рахунок, проте повинно бути здійснено за рахунок ОСББ «Шахтарський», стосовно конфлікту, який виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вона нічого пояснити не може.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, з яким погодився суд апеляційної інстанції, від 04.02.2020р. задоволено позов ОСББ «Шахтарський 24-А» до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за щомісячними платежами до ремонтного фонду (т.1 а.с.201-209).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивач та його представник не довели, що відповідач застосував відносно нього насильницькі дії або висловився образливими, брутальними словами, чим принизив його честь та гідність. А оскільки позивачем не надано доказів, які б вказували на винні дії відповідача, що спричинили моральну шкоду, та не надано доказів спричинення такої шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з наступного. Спір між позивачем та відповідачем виник з незгодою позивача зі встановленими рішенням загальних зборів ОСББ «Шахтарський 24А» обов`язкових внесків за надання послуг. Позивачем ставиться питання про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 вчинити певні дії, у тому числі надати відповідну калькуляцію, класти договір, внести нові пункти до договору.

Позивачем не оскаржено рішення загальних зборів ОСББ «Шахтарський 24А» щодо встановлення платежів до ремонтного фонду, обов`язкових внесків за надання послуг.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили про порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача як споживача комунальних послуг , а також, що є підстави для задоволення вказаного ним способу захисту прав споживача в частині зобов`язання відповідача надати калькуляцію розрахунку сплати нарахування внеску на отримання будинку і прибудинкової території з виключенням пункту «строки з нарахування на утримання централізованого опалення»; включити у новий договір про надання послуг пункту про надання разом з квитанцією інформації ( актів) про реально проведені роботи; провести перерахунок сплати внесків ОСОБА_1 за останні три роки; укласти новий договір між власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 і ОСББ «Шахтарський», зазначивши пунктом договору обов`язок участі споживача у ремонті свого під`їзду згідно узгодженого зі споживачем і наданого виконавцем кошторису, та зазначивши у новому договорі не 51,2 кв.м., а 48,4 кв.м., виключивши зі структури тарифу витрати на утримання і ремонти внутрішньо будинкових тепломереж, та встановивши остаточний тариф 90,17 щомісячного нарахування; зафіксувати в договорі окремим пунктом розмір загальної щомісячної переплати за особовим рахунком № НОМЕР_1 48,07 грн., за 30 місяців 1442,10 грн. та врахувавши вказану суму як переплату за новий рік, підписати договір з боку ОСББ «Шахтарський особою, що має посвідчення менеджера (управителя).

Вищезазначені позовні вимоги в частині зобов`язання вчинити певні дії обґрунтовуються лише умовними припущеннями, без надання відповідного розрахунку, позивачем не доведено, що неправомірні дії відповідача були причиною порушення його прав та інтересів як споживача.

Окрім того, правильність нарахування заборгованості у позивача перед ОСББ «Шахтарський 24А» по платежам до ремонтного фонду, правомірність здійснення з боку ОСББ «Шахтарський 24А» нарахувань щомісячних платежів до ремонтного фонду із зарахуванням розміру наявної заскленої лоджії у позивача, правомірність прийнятого ОСББ «Шахтарський 24А» рішення про створення ремонтного фонду, визначення щомісячних платежів до ремонтного фонду - 0,50 грн. за 1 кв. м. загальної площі квартири або загальної площі нежитлових приміщень, які знаходяться у власності юридичних осіб або фізичних осіб встановлена судовими рішеннями по цивільній справі за позовом ОСББ «Шахтарський 24 А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відмовляючи в позові в цій частин суд виходив з того, що відповідно до ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони прав у разі їх порушення і реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Оскільки наказом АОСББ «Шахтарський» №36-ВК від 18.02.2020 року відповідача ОСОБА_2 звільнено з посади голови Правління за власним бажанням (т.1 а.с.145), то зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 (про зобов`язання вчинити певні дії, які випливають з договірних відносин) адресовані до неналежного відповідача ОСОБА_2 . Між тим саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача по справі в порядку, встановленому ст.51 ЦПК України. Суд також не може примушувати сторони до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії: зобов`язання відповідача надати калькуляцію розрахунку сплати нарахування внеску на отримання будинку і прибудинкової території з виключенням пункту «строки з нарахування на утримання централізованого опалення»; включити у новий договір про надання послуг пункту про надання разом з квитанцією інформації ( актів) про реально проведені роботи; провести перерахунок сплати внесків ОСОБА_1 за останні три роки, укласти новий договір між власником квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 і ОСББ «Шахтарський», зазначивши пунктом договору обов`язок участі споживача у ремонті свого під`їзду згідно узгодженого зі споживачем і наданого виконавцем кошторису, та зазначивши у новому договорі не 51,2 кв.м., а 48,4 кв.м., виключивши зі структури тарифу витрати на утримання і ремонти внутрішньо будинкових тепломереж, та встановивши остаточний тариф 90,17 щомісячного нарахування; зафіксувати в договорі окремим пунктом розмір загальної щомісячної переплати за особовим рахунком № НОМЕР_1 48,07 грн., за 30 місяців 1442,10 грн. та врахувавши вказану суму як переплату за новий рік, підписати договір з боку ОСББ «Шахтарський особою, що має посвідчення менеджера (управителя).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно роз`яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини мають використовуватися як джерела права.

Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах Лінгенс проти Австрії (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню.

Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст.30 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Таку саму позицію підтримує і Верховний Суд України. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, у рішенні від 07.12.1976 у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства», Європейський Суд з прав людини зазначив і знову підкреслив у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 у справі Лінгенс проти Австрії, що свобода вираження поглядів, гарантована ч. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ч. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Отже, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що відповідач поширив неправдиву інформацію щодо нього та є лише припущенням позивача про порушення відповідачем його особистих немайнових прав.

Разом з тим, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевіриш на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стисло навести доводи стосовно повноважень відповідача і все, що з цим пов`язано (позовні вимоги та в апеляції)

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ненадання відповідачем договору на виконання послуги, затверджений на загальних зборах, а також свідчення трьох, разом з ним, свідків які підтвердили що саме ОСОБА_2 здійснював управління будинку АДРЕСА_1 , є підставою встановлення факту, що має юридичне значення, тобто визнання його відсутності у ОСОБА_2 коли він виконував обов`язки управителя будинку і був головою правління АОСББ «Шахтарський» до складу якого входило ОСББ «Шахтарський 24-А». Правовим наслідком встановлення цього юридичного факту є визнання ОСОБА_2 не правомочною особою і всі його дії управителя будинку АДРЕСА_1 незаконними. Вважає, що єдиним правомочним представником від цієї організації на сьогодні є ОСОБА_9 , який вже майже два роки мешкає за межами України, факт відсутності якого ОСОБА_2 приховував на протязі всього 2019 року. Вважає все вищезазначене новими обставинами по справі про його заборгованість у ремонтний фонд.

Погодитись з висновками суду першої інстанції і викласти встановлені в рішенні суду та постанові апеляційної інстанції по справі про стягнення заборгованості факти щодо повноважень Фролова

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2020 року у справі № 235/8094/19 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шахтарський 24-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено позовні вимоги ОСББ «Шахтарський 24-А» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за щомісячними платежами до ремонтного фонду у сумі 204 грн. 80 коп.

Постановою апеляційного суду від 03 червня 2020 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2020 року у справі № 235/8094/19 залишено без змін.

Як встановлено судом у вищезазначеній справі відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 13).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03 травня 2017 року проведено реєстрацію юридичної особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шахтарський 24-А (а.с. 3). ОСББ «Шахтарський 24-А» створено на підставі рішення установчих зборів (оформлене протоколом № 1 від 28 січня 2017 року) співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 .

В постанові апеляційного суду також надано оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не є належним представником ОСББ «Шахтарський 24-А». Зазначено, що повноваження ОСОБА_2 перевірені судом першої інстанції, підстав для висновків про недійсність довіреності, виданої головою правління ОСББ «Шахтарський 24-А» Д.В. Гнатенко судом не встановлено і належних доказів щодо недійсності вказаної довіреності ОСОБА_1 не надано. Дані обставини доказуванню в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають.

Крім того, суд першої інстанції, задовольнив частково клопотання представника відповідача адвоката Очеретько О.В. про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат.

Позивач в апеляційній скарзі заперечував законність прийнятого рішення і зазначив, що представником відповідача не було надано документу на підтвердження самого факту сплати - квитанції, або підтвердження з банку про перерахування коштів ОСОБА_6 від ОСОБА_2 на суму 4350 грн. на представництво інтересів останнього в суді, тобто відсутній доказ, передбачений ч.8 ст.141 ЦПК України.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Вбачається, що між адвокатом Очеретько О.В. та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір № б/н від 29 лютого 2020 року про надання правової допомоги.

Згідно акту про надану правничу допомогу № б/н від 10 березня 2020 року витрати ОСОБА_6 на надані юридичні послуги становлять 4650 грн. (300 грн. за надання консультації на протязі 40 хвилин; 1000 грн.- за складання відзиву на позовну заяву; 350 грн. за складання клопотання; 3000 грн. за участь в судових засіданнях із розрахунку 1500 грн. за одне судове засідання) (т.1 а.с.144).

На підтвердження факту сплати вказаної суми адвокату, заявником надано квитанцію до прибуткового касового ордера №17 від 10.03.2020 року, з якого вбачається прийняття адвокатом Очеретько О.В. від ОСОБА_2 на підставі договору від 29.02.2020 року 4650 грн. (т.1 а.с.143).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що судові витрати, понесені відповідачем, підлягають стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 частково у розмірі 4350 грн., за виключенням 300 грн. за надання послуги у вигляді складання та подання клопотання, оскільки таке не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що предметом цього позову є відшкодування моральної шкоди за значно більшим переліком порушень його особистих прав і свобод, честі і гідності, які гарантовані Конституцією і Законами України, ніж ті що зазначені і розглядалися судом, що повний остаточний перелік перерахований у заяві про уточнення позовних вимог від 03 липня 2020 року не заслуговують на увагу, враховуючи те, що ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2020 року встановлено, що предметом даного спору є позовна заява від 04.11.2019 року та заява про збільшення позовних вимог від 24.02.2020 року. В ухвалі суд першої інстанції зазначив, що уточнена позовна заява щодо збільшення позовних вимог від 03.06.2020 року підлягає залишенню без розгляду на підставі ст.126 ЦПК України, оскільки передбачає собою збільшення позовних вимог, які відповідно до ст.49 ЦПК України, повинні бути заявлені до початку розгляду справи. Позивачем ухвала суду першої інстанції від 25 червня 2020 року в судовому порядку не оскаржувалась.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди відповідача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв