Провадження № 2/127/3325/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Іщук Т.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики, а також сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних відповідно до положень ст.625 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 05 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 15 000,00 грн. До вказаного договору були внесені зміни, за якими ОСОБА_3 передав відповідачу кошти в сумі 110 000,00 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кошти протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги про повернення суми позики. Позивач вказує, що 09 червня 2020 року ОСОБА_3 оформив довіреність на позивача, якою уповноважив останню бути його представником у правовідносинах з відповідачем з належного виконання договору позики з правом отримувати надані кошти. Нею була направлена вимога відповідачу про повернення коштів, однак вона залишена без реагування. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 110 000,00 грн, а також проценти відповідно до положень ст.625 ЦК України в сумі 461,09 грн та судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Вказану ухвалу разом з позовною заявою відповідач отримав 08 жовтня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21 4, однак у визначений ухвалою суду строк відзиву на позов не подав. Заява його представника про продовження строку для подачі заяви про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року залишена без задоволення, а заява - без розгляду.

Однак 23 листопада 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, які за своїм змістом є саме відзивом на позовну заяву. Проте, зважаючи, що такі подані поза межами встановленого судом строку без зазначення поважних для цього причин, суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 191 ЦПК України, не приймає їх до розгляду та вирішує спір за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань.

Судом установлено, що 05 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від імені якого діє ОСОБА_4 , укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник в особі представника прийняв у власність 15 000,00 грн, передача здійснена до підписання договору та суму коштів позичальник зобов`язується повернути готівкою протягом семи днів з моменту пред`явлення вимоги про повернення суми позики.

Договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В. Ю., зареєстрований в реєстрі за №302.

12 листопада 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін до договору позики від 05 лютого 2014 року, яким змінили пункт перший договору, виклавши в новій редакції, зазначивши, що позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 110 000,00 грн, передачу вказаних коштів було здійснено до підписання цього договору, інші умови залишені без змін.

Договір про внесення змін до договору позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В. Ю., зареєстрований в реєстрі за №3179.

09 червня 2020 року ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_1 бути його представником в будь-яких органах, а також вести від його імені справи в усіх судових установах з усіма правами, що надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, у тому числі з правом повної та часткової відмови від позовних вимог,визнання позову, змін предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення суду, пред`явлення виконавчого листа до стягнення, з усіх питань пов`язаних з виконанням умов договору позики грошей, укладеного між ОСОБА_3 та, зокрема, ОСОБА_2 , з правом отримання присудженого майна або грошових коштів. Для цього представнику надається, зокрема право подати позовні заяви, брати участь у всіх засіданнях суду всіх інстанцій, подавати докази, брати участь у їх дослідження, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань, заяв і доводів інших учасників судового процесу, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення суду, подавати та отримувати документи, подавати апеляційні та касаційні скарги, тощо, про що видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Сиротюк О. В., зареєстровано в реєстрі за №908.

Як слідує з матеріалів справи, останні містять вимогу ОСОБА_1 від 16 липня 2020 року за №1272 на адресу ОСОБА_2 про повернення позики в сумі 110 000, 00 грн, в якій вона вказує, що має право бути представником ОСОБА_3 на підставі довіреності від 09 червня 2012 року.

Матеріали справи містять також опис цінного листа з вкладенням №224 (вимога про повернення позики ОСОБА_2 , вих. № 1272 від 16 липня 2020 року) з інформацію про відправлення його Українським страховим стандартом.

За даними сайту ПАТ «Укрпошти» вказане відправлення не вручене адресату.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду та посилаючись на вказану вище довіреність, просить стягнути з відповідача на свою користь суму позики та проценти, визначені відповідно до положень ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення свого порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Ст. 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Як установлено судом правовідносини щодо повернення позики виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які й уклали договір позики від 05 лютого 2014 року та зміни до нього. Доказів про виконання зобов`язань за вказаним договором матеріали справи не містять, а тому у правовідносинах, що виникли з повернення позики права ОСОБА_3 підлягають захисту. Носієм суб`єктивних прав та обов`язків у цих правовідносинах є вказані особи та саме вони є належними сторонами в справі.

ОСОБА_1 є уповноваженою особою ОСОБА_3 на підставі довіреності. Наразі, вона звертаючись до суду з посилання на цю довіреність, просить стягнути вказані кошти саме на свою користь.

Суд відмічає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 Цивільного кодексу України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частити перша і третя статті 244 Цивільного кодексу України).

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи (пункт перший частини першої статті 62 ЦПК України).

Представництво в цивільному процесі є процесуальним засобом реалізації громадянами права на судовий захист від посягань на честь і гідність, життя та здоров`я, на особисту свободу і майно, гарантований Конституцією (ст. 55) та іншими законами України. Воно забезпечує участь у цивільному процесі громадян і організацій, надає їй можливість використовувати юридично грамотних осіб для ведення цивільних справ у суді та захисту суб`єктивних прав й інтересів.

Однак процесуальний представник не заміщає сторону в цивільному судочинстві, а діє поряд з нею, на захист саме її суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів.

Наразі, як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася до суду у власних інтересах та просить стягнути суму заборгованості на свою користь. При цьому посилається на зміст довіреності.

Однак суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки за змістом цієї довіреності особа має право звернутися до суду лише в інтересах ОСОБА_3 , а не в своїх, та саме на його користь просити стягнути суму коштів, а не на свою. Із матеріалів справи достеменно убачається, що позивач не є стороною договору - позикодавцем, тому неможливо визнати її носієм спірного права на стягнення неповернутої суми позики саме на її користь. Зазначення в довіреності її права на отримання присудженого майна або грошових коштів не змінює суть представництва та, як уже зазначено, не надає особі права на звернення до суду в своїх інтересах.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_1 у вказаних правовідносинах не є порушеним, а отже вона не є належним позивачем в цій справі, а тому в позові слід відмовити.

При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_3 не позбавлений права самостійно звернутися до суд за захистом своїх прав або ж через свого представником, але саме за захистом своїх прав.

Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.15, 237, 244, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 2, 3, 4, 62, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: