Справа № 219/2048/20
Провадження № 2/219/1665/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на житлову квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 03 червня 2003 року посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигіда С. І. 03.06.2003 р. за реєстровим номером 2275 (бланк серії ВАК № 898152), зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2003 року за № 732265. Відповідач по справі був зареєстрований в квартирі 08.11.2018 року, оскільки між ними склалися дружні стосунки і відповідачу на той час необхідна була адресна реєстрація для оформлення на роботі. Але, з моменту адресної реєстрації (08.11.2018 р.) відповідач фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час, що підтверджується Актом Приватного підприємства «Квартал» від 03.03.2020 року. Навіть коли позивач уклала шлюб з відповідачем 02 липня 2019 року вони з ним спільно проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто в квартирі, частина якої належить позивачу на праві спільної часткової власності. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року шлюб, який був зареєстрований між позивачем та відповідачем 02 липня 2019 року Бахмутським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 197 - був розірваний. Рішення від 17.01.2020 року набуло законної сили 18.02.2020 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем, їх вже нічого не об`єднує, стосунки ведення спільного господарства припиненні, законних підстав для подальшого перебування на адресної реєстрації в жилій квартирі у відповідача відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України жила квартира, яка розташована з адресою: АДРЕСА_1 майном, що є особистою приватною власністю, оскільки це майно, набуте позивачем до шлюбу. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їй на праві приватної власності житлової квартири, але він всіляк відмовляється від цього. Крім того, всупереч її проханням добровільно виписатися та не з`являтися до неї і її не турбувати, відповідач постійно намагається спровокувати сварку, постійно приходить до квартири заявляє, що він тут прописаний та вимагає надати йому ключі та можливість проживати у квартирі, різними діями провокує на сварки. Внаслідок чого позивач вимушена постійно викликати робітників поліції для примусового виводу відповідача з квартири, оскільки добровільно він відмовляється покидати приміщення. Звернення позивача до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування житловим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві обставин, крім того зазначила, що у спірній квартирі знаходиться ательє з пошиття одягу, вказує, що з відповідачем почала проживати з моменту укладення шлюбу, раніше його зареєструвала у спірній квартирі, оскільки йому необхідна була реєстрації, оскільки він працює в іншому місці і проїжджає через блок-пост. Думала з відповідачем створити сім`ю, але після того як він її побив стосунки припинилися. Стверджує, що відповідач постійно приходить до ательє і влаштовує скандали, в результаті чого вона викликає поліцію.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на підставі викладених у позовній заяві, вказав, що в даному спорі необхідно застосовувати ст.391 ЦК України, оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав, але зазначив, що самостійно зніметься з реєстрації після того, як рішення суду про поділ майна квартири набере законної сили, тоді він зможе зареєструватися за адресою: АДРЕСА_3 . На теперішній час йому необхідна реєстрація, він проживає у м. Соледар, а працює у м. Костянтинівка і проїжджає через блок-пост. Крім того, вказав, що з позивачем він проживав з травня 2017 року. Не заперечував той факт, що до спірної квартири не має відношення, в даній квартирі він ніколи не проживав взагалі, так як в ній не має умов до проживання, там знаходиться ательє, під час проживання з позивачем щось сплачував за комунальні послуги, віддавав всі гроші позивачу до сімейного бюджету, з позивачем проживав у АДРЕСА_2 , зареєструватися йому на теперішній час ніде, оскільки нерухомість залишив колишній дружині.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Пигіда С.І., а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ від 09.06.2003 року та копією технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності (а.с.8-10).

Як вбачається із паспорту громадянина України відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 08.11.2018 р. (а.с.6).

Згідно акту, складеного 03.03.2020 року у складі комісії ПП «Квартал», за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте зі слів сусідів, за вищевказаною адресою з листопада 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло виданого 14.01.2000 року Відділом з управління комунальною власністю Артемівської міської ради, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної спільної власності належить: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.12-13).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.01.2020 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем села В-Реутець Медвенського району Курської області Російської Федерації, та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою міста Бахмут Донецької області, зареєстрований 02 липня 2019 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 197 (а.с.14).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2020 року, на яке посилається відповідач, визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , однак вказане рішення не набрало законної сили.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала показання про те, що є подругою позивача. Вказує, що спірну квартиру позивач купила років за 10 до шлюбу, відповідача позивач зареєструвала по АДРЕСА_1 до шлюбу, в цій квартирі відповідач не проживав. Сімейні відносини між сторонами припинилися після того, як відповідач побив позивача. Вона бачила відповідач у п`яному вигляді, який погрожував позивачу.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні надала показання про те, що є подругою позивача і допомагає їй з бухгалтерськими документами, відповідача знає, як колишнього чоловіка позивача. Вказує, що по АДРЕСА_1 відповідач не проживав, там ніхто не проживав, оскільки там знаходиться майстерня і не має умов для проживання, вона часто бувала у цій квартирі, але відповідача там не бачила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надав показання про те, що позивач є її роботодавцем, відповідача знає як чоловіка позивача, працює у позивача 10 років. У спірній квартирі по АДРЕСА_1 відповідач зареєстрований, але там знаходиться ательє, умов для проживання в квартирі не має, там знаходяться машині, робочі місця з пошиття та ремонту одягу. Відповідач приходить до ательє і влаштовує скандали раз на місяць або частіше.

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація відповідача в у спірному житловому приміщенні не відповідає волевиявленню позивача і позбавляє останню повною мірою реалізувати право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, тож позов підлягає задоволенню.

Згідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 5,12,81,141,142, 229,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 156 Житлового кодексу Української РСР ,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 /вісімсот сорок/ гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням - 27 листопада 2020 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М. Фролова

27.11.2020