Справа № 492/656/20
Провадження № 2/492/242/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Череватої В.І., за участю секретаря судового засідання Каширної О.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Представник відповідача - адвокат Сокерчак В.В.,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020 року позивач АТ КБ «Приват Банк», звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ), про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 9 256,86 грн. за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 року та судові витрати в сумі 2 102,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та ОСОБА_2 23.06.2008 р. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 9 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним договором не виконав належним чином, заборгованість не погасив та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість. Позивач вважає, що відповідач по справі прийняв спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника, що зумовило звернення до суду (а.с. 1 - 5).

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду 01 червня 2020 року провадження у справі відкрито та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 55 - 56).

Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року, витребувано від Центру надання адміністративних послуг при Арцизькій районній державній адміністрації Одеської області інформацію щодо наявності нерухомого майна у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 ; витребувано від Територіального сервісного центру МВС № 5145 інформацію чи зареєстровані за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , на праві власності рухоме майно; витребувано з Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області інформацію про належність земельних ділянок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року, витребувано з Арцизької міської ради Одеської області відомості хто був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, та відповідь на відзив, згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та відзив на позов, згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з не виконанням позивачем вимог передбачених ст. 1281 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сокерчак В.В. в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 Глави 71 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23.06.2008 р. ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 15 - 33).

В порушення умов кредитного договору позичальник не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позиичальник зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 11.11.2019 р. становить 9 256,86 грн., з яких: 9 256,86 гривень - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9 256,86 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 гривень - штраф (фіксована частина), 0,00 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 8 - 14).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35).

26.01.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області була направлена претензія кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, згідно якої просили повідомити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи заводилась спадкова справа після померлого боржника; включити кредиторські вимоги АТ КБ в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 9 256,86 гривень (а.с. 36, 37).

31.01.2019 року Арцизькою районною державною нотаріальною конторою на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надана відповідь № 105/01-16 на вих. № SAMDN2841 від 29.12.2018 року, згідно якої, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Також повідомлено Банк, що згідно претензії, була заведена спадкова справа № 233/2017 (а.с. 38).

12.09.2019 року на адресу ОСОБА_2 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був надісланий лист-претензія, згідно якого останнього було повідомлено про наявну заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в розмірі 9 256,86 гривень та рекомендовано звернутися до будь-якого відділення Банку міста та сплатити заборгованість (а.с. 39 - 42).

Як вбачається з повідомлення Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 09.06.2020 року № 371/01-16, Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрито спадкову справу № 233/2017 за претензією кредитора АТ КБ «ПриватБанк», яку зареєстровано в книзі обліку і реєстрації спадкових справ від 03.06.2017 року за № 614. Свідоцтво про право на спадщину станом на 09.06.2020 року не видавалось (а.с. 61 - 63).

Відповідно до довідки, виданої Арцизькою міською радою Одеської області від 05.06.2020 року № 584, на час смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 65), однак зазначені обставни стосовно реєстрації відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою спростовуються копією паспорту відповідача серії КЕ № 099624 від 23 листопада 1995 року, з якого вбачається, що відповідач зареєструвався за вищевказаною адресою вже після смерті свого сина - боржника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35) та довідкою Арцизької міської ради від 12.11.2020 року № 1235.

Відповідно до довідки, виданої Арцизькою міською радою Одеської області від 12.11.2020 року № 1235, на час смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Як вбачається з повідомлення Відділу в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 10.09.2020 року № 148/102-20, згідно наявних у Відділі в Арцизькому районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року земельні ділянки на території Арцизького району Одеської області за ОСОБА_2 не зареєстровані. З 01.01.2013 року органи Держгеокадастру позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності та користування земельною ділянкою.

Відповідно до повідомлення Територіального сервісного центру МВС № 5145 від 29.09.2020 року № 31/15/5145-203, станом на 29 вересня 2020 року за громадянином ОСОБА_2 значаться зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль марки «ВАЗ-2107», 1987 року випуску, бежевого кольору, р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 01.06.2010 року; причіп - легковий ШЗК06 Турист, 2010 року випуску, синього кольору, р/н НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 08.06.2010 року.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 02.10.2020 року, за відповідачем по наявній справі - ОСОБА_1 , відсутні відомості щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Крім того, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 червня 2014 року уклав шлюб з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 1025.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 і його батьком значиться ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_8 .

Таким чином, в судовому засідання встановлено, що у померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявні і інші спадкоємці, які мали право звернутись із заявами про прийняття спадщини після його смерті.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, носять зобов`язальний характер. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором за ОСОБА_2 рахується заборгованість, яка станом на 11.11.2019 р. становить 9 256,86 грн., з яких: 9 256,86 гривень - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9 256,86 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 0,00 гривень - штраф (фіксована частина), 0,00 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 8 - 14).

Згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування.

Позивачем у позовній заяві зазначається, що спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_2 , що підтверджується відповідною довідкою, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

Виходячи із вищенаведеного, спадкоємець ОСОБА_2 мав право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 05.12.2016 року по 05.06.2017 року.

Як вбачається з інформації, наданої Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області, спадкова справа заведена 03.06.2017 року після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 за претензією кредитора. Інші спадкоємці померлого до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не звертались.

Положеннями ст. ст. 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18).

Представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

У цій справі про стягнення кредитних коштів з відповідача ОСОБА_2 , який як спадкоємець померлого позичальника має прийняти на себе зобов`язання за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 року, на банк покладався обов`язок довести, що відповідач є спадкоємцем за заповітом чи за законом за померлим позичальником (частина 1 статті 1268 ЦК України), оскільки без доведення цього факту взагалі втрачається право банку на пред`явлення вимоги у порядку статті 1281 ЦК України.

Та обставина, що відповідач зареєстрований з померлим позичальником за однією адресою, без доведеності обставин, встановлених частиною 1 статті 1268 ЦК України (відповідач входить до кола спадкоємців померлого позичальника), не дає підстав вважати, що відповідач відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд вважає помилковим посилання позивача в обґрунтування позову на прийняття відповідачем спадщини за померлим ОСОБА_2 на відмітку в його паспорті щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини особою саме з фактом постійного проживання з спадкодавцем, а не реєстрацією місця проживання.

Крім того, як вбачається з відповіді відділу адресно - довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, яка надійшла на адресу суду 29.05.2020 року, відповідач по наявній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований з 27.04.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54), що також підтверджується копією паспорту відповідача серії КЕ № 099624 від 23 листопада 1995 року, тобто відповідач зареєструвався за вказаною адресою вже після смерті свого сина - боржника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 35).

Крім того, як вбачається з акту опитування свідків від 23 жовтня 2020 року, при опитуванні сусідів встановлено, що ОСОБА_2 дійсно не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 31.12.2008 року по 05.12.2016 року.

Також, відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області від 26.10.2020 року № 1747, син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 з червня 2012 року не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , по день його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд констатує, що відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним свідченням постійного проживання особи за такою адресою, як про це вказує позивач.

Таким чином, належних та допустимих доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 на момент смерті позичальника ОСОБА_2 проживав разом з ним матеріали справи не містять.

Разом з тим, в позовній заяві позивач взагалі не посилався на наявність родинних відносин відповідача із померлим позичальником (спадкодавцем), які закликають відповідача до спадкування внаслідок смерті спадкодавця, та не надав докази на їх підтвердження.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази, що представлені суду, не дають підстав вважати доведеним ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за померлим позичальником ОСОБА_2 , внаслідок чого не можна вважати доведеним право банку на пред`явлення вимоги до відповідача у порядку статті 1281 ЦК України про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.06.2008 року.

Крім того, суду не надано доказів наявності/відсутності складеного за життя ОСОБА_2 заповіту.

Положеннями статті 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Виходячи із суті спору, який полягає у необхідності погашення заборгованості померлого позичальника за кредитним договором за наявності особи, яка прийняла спадщину після його смерті, та принципу доведеності цих обставин, позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази обсягу вартості спадкового майна.

Цивільним процесуальним Кодексом України не передбачене самостійного витребування доказів з ініціативи суду.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком Верховним Судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 306/486/17 провадження № 61-34520св18.

За положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76 - 80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Позивачем не доведено наявність спадкового майна після смерті спадкодавця, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника.

Позивач не надав суду доказів прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач жодними доказами не довів: прийняття спадщини після смерті позичальника саме відповідачем ОСОБА_2 , крім того, позивачем, не зважаючи на відкритість державних реєстрів нерухомого майна, не надано доказів щодо наявності спадкової маси, її вартості після смерті боржника ОСОБА_2 та можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна, окрім того, банком не зазначено про наявність перешкод для виявлення такого майна, тому у позові слід відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відео записів, висновків експертів; а відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57 - 60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, з підстав, зазначених в рішенні.

Таким чином, виходячи з заявлених вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, з підстав, зазначених в рішенні суду.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 102,00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду (а.с. 49).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1268-1270, 1281, 1282, 1297 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 211, 247, 259, 263, 279, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30 листопада 2020 року.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ

Арцизького районного суду В.І. Черевата

Одеської області