ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8593/20 Справа № 216/5341/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Биканов І. Р. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 216/5341/14-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач за первісним позовом: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року, яке ухвалено суддею Бикановим І.Р. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії.

В обґрунтування позову позивачем за первісним позовом зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії для опалення житла населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.

Позивач за первісним позовом надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року в сумі 6043,64 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до КПТМ «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_2 на підставі договору найму житла, укладеного в письмовій формі 08.07.2002 року між ним та Комунальним житловим підприємством № 20, вказана квартира належить до житлового фонду, що перебуває у віданні Криворізької міської ради, будинок є багатоквартирним, а КПТМ «Криворіжтепломережа» не є балансоутримувачем або уповноваженою особою балансоутримувача багатоквартирного житлового будинку.

Позивач вважає первісний позов безпідставним, оскільки позивачем не надано до суду доказів цивільної правоздатності та дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, копію свідоцтва про державну реєстрацію КПТМ «Криворіжтепломережа», як юридичної особи, не надано договорів з балансоутримувачем його будинку щодо здійснення цим підприємством у спірний період централізованого опалення, ліцензій на здійснення відповідних видів діяльності у сфері теплопостачання, копії сертифікатів відповідності якості послуг у сфері теплопостачання у спірний період, копії рішень відповідних органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію, договору на купівлю-продаж теплової енергії та її транспортування і постачання до його квартири, належних доказів отримання ним протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії, належних доказів сплати грошових сум на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі отриманих платіжних документів на оплату комунальних послуг, вчинення ним будь-яких дій, що свідчать про визнання ним наявності договірних відносин у сфері теплопостачання.

Зауважує, що КПТМ «Криворіжтепломережа» порушуються норми ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок наявності односторонніх примусових дій щодо реалізації своїх послуг тільки на підставі власної статутної мети по отриманню прибутку в умовах відсутності вчинення зі сторони споживача жодних правочинів щодо здійснення вільного замовлення споживачем послуг КПТМ «Криворіжтепломережа» та згоди на їх отримання

Крім того, ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 08.05.2014 року у справі 216/9192/13-ц встановлено відсутність у спірний період договору про надання комунальних послуг між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», а розрахунок заборгованості, доданий до позову, є неналежним доказом, так як немає ознак юридичного документу, а саме: ДСТУ, «Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р., складений поза межами позовної давності за період до 10.07.2011 року, без врахуванням щомісячних показників, без урахування показів наявних в будинку квартирних засобів обліку, розрахунок містить незрозумілі перерахунки з невідомими алгоритмами числових даних.

Крім того, до довідки про встановленні тарифи, методику та порядок проведення нарахувань за постачання теплової енергії населенню в м. Кривому Розі не додані належним чином посвідчені копії зазначених рішень органів місцевого самоврядування, та органів державної виконавчої влади щодо встановлення цін на послуги КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо опалення, довідка містить формули, які не мають юридичного підґрунтя, адже позивач не навів жодного нормативно-правового акту, який би встановлював порядок здійснення нарахування за теплову енергію.

На підставі наведеного вище ОСОБА_1 просив суд заборонити КПТМ «Криворіжтепломережа» зловживати своїм цивільним правом на звернення до суду про стягнення з нього грошових коштів без наявності відповідних письмових правочинів між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», які б підтверджували його зобов`язання перед цим підприємством, постановити окрему ухвалу щодо незаконних дій КПТМ «Криворіжтепломережа» та його відповідних посадових осіб, причетних до подання позову, стосовно вимагання з нього коштів за умови відсутності між ним та цим підприємством у спірний період договору на комунальні послуги.

Рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року позов КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму боргу за постачання теплової енергії в розмірі 6043 грн. 64 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» та задоволення його зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що позов КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення з нього заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії є безпідставним, оскільки позивачем не надано до суду доказів цивільної правоздатності та дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, копію свідоцтва про державну реєстрацію КПТМ «Криворіжтепломережа» як юридичної особи, не надано договорів з балансоутримувачем його будинку щодо здійснення цим підприємством у спірний період централізованого опалення, ліцензій на здійснення відповідних видів діяльності у сфері теплопостачання, копії сертифікатів відповідності якості послуг у сфері теплопостачання у спірний період, копії рішень відповідних органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію, договору на купівлю-продаж теплової енергії та її транспортування і постачання до його квартири, належних доказів отримання ним протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії, належних доказів сплати грошових сум на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі отриманих платіжних документів на оплату комунальних послуг, вчинення ним будь-яких дій, що свідчать про визнання ним наявності договірних відносин у сфері теплопостачання.

Крім того апелянт вказує на відсутність у спірний період договору про надання комунальних послуг між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», та вважає розрахунок заборгованості, доданий до позову, неналежним доказом, так як він не має ознак юридичного документу та складений поза межами позовної давності за період до 10.07.2011 року, без врахуванням щомісячних показників, без урахування показів наявних в будинку квартирних засобів обліку. Зауважує на тому, що розрахунок містить незрозумілі перерахунки з невідомими алгоритмами числових даних.

Крім того апелянт зауважує, що до довідки про встановленні тарифи, методику та порядок проведення нарахувань за постачання теплової енергії населенню в м. Кривому Розі не додані належним чином посвідчені копії зазначених рішень органів місцевого самоврядування та органів державної виконавчої влади щодо встановлення цін на послуги КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо опалення, довідка містить формули, які не мають юридичного підґрунтя, адже позивач не навів жодного нормативно-правого акту, який би встановлював порядок здійснення нарахування за теплову енергію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КПТМ «Криворіжтепломережа» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, з ухваленням в цій частині нового рішення по справі, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживанню, з боку наймача квартири за адресою: АДРЕСА_1 , комунальних послуг з надання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

За період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 рік за адресою: АДРЕСА_1 обліковується заборгованість по оплаті послуг централізованого опалення в розмірі 6043,64 грн.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, позивач посилався на те, що на відповідача, як наймача квартири АДРЕСА_2 , покладено обов`язок сплати заборгованості за надані позивачем послуги опалення.

Задовольняючи позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги центрального опалення за період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міістрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.13-31).

Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідача, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_2 за період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року становить 6043,64 грн.(а.с.3).

При цьому, визначаючи період та розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що цей період буде становити з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року та позивачем було перервано строк позовної давності шляхом подачі заяви про видачу судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у чинній редакції, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України в чинній редакції.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України в чинній редакції, наказне провадження, як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві, спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановив суд першої інстанції, ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року скасовано судовий наказ від 13 січня 2014 року у справі № 216/9192/13-ц про стягнення з заборгованості за спожиту теплову енергію у вигляді централізованого опалення у розмірі 6043,64 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 114,70 грн.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 зробила висновок про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявником (стягувачем) не може використовуватися згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, КПТМ «Криворіжтепломережа» просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла за період з 01.11.2009 року по 01.11.2013 року.

Позовна заява, при цьому, подана 10 липня 2014 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.2).

Оскільки подання позивачем в січні 2013 року заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідачем 10 березня 2015 року було подано відповідну заяву та вважає, що згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_2 має бути стягнута в межах строків позовної давності за період з 01.07.2011 року по 31.07.2014 року, яка, згідно проведеного колегією суддів розрахунку, становить 3214,33 грн., в іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити (а.с.3).

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про переривання строку позовної давності вчиненням дії, а саме сплатою ОСОБА_1 01.10.2011 року заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії, оскільки дійсно, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Матеріалами справи встановлено, що відповідач, у період з 2009 року по жовтень 2013 року, частково виконував свої обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, які фактично йому були надані КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.3), які не перевищували суми нарахування за поточний місяць, що не може свідчити про визнання відповідачем боргу перед позивачем тому, в силу вимог ст. 264 ч.1 ЦК України, вказана судом оплата в жовтні 2011 року в розмірі 19,03 грн. при нарахуванні позивачем 190,34 грн. за послуг з централізованого опалення, не перериває перебіг позовної давності.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про захист прав споживача шляхом зобов`язання вчинити певні дії, ОСОБА_1 посилався на недоведеність КПТМ «Криворіжтепломережа» наявності заборгованості по оплаті послуг централізованого опалення через відсутність відповідних доказів надання таких послуг, відповідних доказів формування та законності встановлення тарифів. Крім того ОСОБА_1 посилався на відсутність договірних зобов`язань між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 ,огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із мтріалів справи КПТМ «Криворіжтепломережа» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються КПТМ «Криворіжтепломережа» (а.с.13-31).

Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Меіалами справи встановлено, що на виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому як вищезазначений будинок є багатоповерховими, опалення до приміщення відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлових будинків і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію в належному йому приміщенні.

Постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось не порушуючи вимоги чинного законодавства та щорічних розпорядженнь Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду», що підтверджується матеріалами справи.

При цьому ОСОБА_1 не доведено факт ненадання КПТМ «Криворіжтепломережа» послуг з опалення та доказів неправильного формування КПТМ «Криворіжтепломережа» тарифів відсутність т не доведено відсутність заборгованості по оплаті послуг опалення. При цьому суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсудність договору на постанчання послуг, при фактичному споживанні таких послуг, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

На підстві навдного вище колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду прешої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 ,огляду на наступне.

При цьому колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що позов КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення з нього заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії є безпідставним, оскільки позивачем не надано до суду доказів цивільної правоздатності та дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, копію свідоцтва про державну реєстрацію КПТМ «Криворіжтепломережа» як юридичної особи, не надано договорів з балансоутримувачем будинку відповідача, щодо здійснення цим підприємством у спірний період централізованого опалення, ліцензій на здійснення відповідних видів діяльності у сфері теплопостачання, копії сертифікатів відповідності якості послуг у сфері теплопостачання у спірний період, копії рішень відповідних органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію, договору на купівлю-продаж теплової енергії та її транспортування і постачання до квартири апелянта, належних доказів отримання ним протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії, належних доказів сплати грошових сум на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі отриманих платіжних документів на оплату комунальних послуг, вчинення ним будь-яких дій, що свідчать про визнання ним наявності договірних відносин у сфері теплопостачання, оскільки матеріаліами справи встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.

На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому як вищезазначений будинок є багатоповерховими, опалення до приміщення відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлових будинків і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію в належному йому приміщенні.

Отже, постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось не порушуючи вимоги чинного законодавства та щорічних розпорядженнь Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду».

Посилання апелянта на те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не надано договорів з балансоутримувачем будинку відповідача, щодо здійснення цим підприємством у спірний період централізованого опалення, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності та виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення. КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до приписів Закону україни «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії та як монополіст, згідно Закону України «Про теплопостачання», не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей та приєднання споживача до теплової енергії.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги прр те, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не надано ліцензій на здійснення відповідних видів діяльності у сфері теплопостачання, копії сертифікатів відповідності якості послуг у сфері теплопостачання у спірний період, копії рішень відповідних органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію, договору на купівлю-продаж теплової енергії та її транспортування і постачання до квартири апелянта, оскільки як зазначено вище, КПТМ «Криворіжтепломережа», засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, на виконання своєї статутної мети, здійснювало постачання теплової енергії, в тому числі й до буд. АДРЕСА_3 . При цьому матеріали справи містять копії рішень відповідних органів місцевого самоврядування та відповідних уповноважених органів державної виконавчої влади щодо встановлення у спірний період цін (тарифів) на теплову енергію а факт правомірності надання КПТМ «Криворіжтепломережа» послуг з теплопостачання підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, ліцензіями про виробництво, транспортування та постачання теплової енергії та статуном підприємства, які містяться в матеріалах справи (том 1 а.с.15-21)

Посилання апелянта на відсутність належних доказів отримання ним протягом спірного періоду щомісячних платіжних документів на оплату теплової енергії, належних доказів сплати грошових сум на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» на підставі отриманих платіжних документів на оплату комунальних послуг не приймаються колегією суддів, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не повідомляло апелянта, як споживача, про нарахування.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду прешої інстанції, відмови в задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини в даному випадку виникли між КПТМ «Криворіжтепломережа» та КЖП № 20, а не між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Так, з копії акту про розмежування експлуатаційної відповідальності сторін та копії договору № 8020, що регламентує взаємовідносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та комунальним житловим підприємством на постачання теплової енергії на об`єкти соціально-комунального побуту та житлові будинки (том 1 а.с.227-228), між КПТМ «Криворіжтепломережа» та КП «ЖЕО № 20» виникають правовідносини щодо забезпечення виробництва та постачання теплової енергії безпосередньо споживачу. Так, згідно п. 1.1 договора № 8020 від 18.04.2003 року, який в подальшому був пролонгований, КПТМ «Криворіжтепломережа» бере на себе обов`язки по виробництву та постачанню теплової енергії для центрального опалення до межі балансової та експлуатаційної належності, а КП «ЖЕО № 20» бере на себе обов`язки по транспортуванню та проведенню перерозподілу через внутрішньобудинкові та квартиріні системи та безпосередньо наданню споживачеві вищезазначених послуг.

Отже, правовідносини щодо постачання та споживання послуг з централізованого опалення виникли між КПТМ «Криворіржтепломережа» та відповідачем ОСОБА_1 , як споживачем таких послуг.

Посилання апелянта на відсутність у спірний період договору про надання комунальних послуг між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», колегія суддів вважає безпідставними, оскількиу частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скаргри про те, що розрахунок заборгованості, доданий до позову, є неналежним доказом, так як він не має ознак юридичного документу та складений поза межами позовної давності за період до 10.07.2011 року, без врахуванням щомісячних показників, без урахування показів наявних в будинку квартирних засобів обліку та розрахунок містить незрозумілі перерахунки з невідомими алгоритмами числових даних, оскільки колегією суддів перевірено наданий КПТМ «Криворіжтепломережа» розрахунок заборгованості за постачання теплової енергії, який колегія суддів вважає правильним та погоджується з ним, при цьому апелянтом не надано суду власного розрахунку та не спростовано правильність розрахунку, наданого КПТМ «Криворіжтепломережа».

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що до довідки про встановленні тарифи, методику та порядок проведення нарахувань за постачання теплової енергії населенню в м. Кривому Розі не додані належним чином посвідчені копії зазначених рішень органів місцевого самоврядування, та органів державної виконавчої влади щодо встановлення цін на послуги КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо опалення, довідка містить формули, які не мають юридичного підґрунтя, адже позивач не навів жодного нормативно-правого акту, який би встановлював порядок здійснення нарахування за теплову енергію колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки нарахування заборгованості за послуги з централізованого опалення проведені КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до тарифів, методики та порядку проведення нарахувань за постачання теплової енергії населенню в м. Кривому Розі, що підтверджується матеріалами справи.

Так, при розрахунку нормативної кількості теплової енергії для мешканців житлового будинку відповідно до Правил № 630 береться до уваги площа житлових квартир, норма споживання теплової енергії на 1 кв.м. площі, яка врахована в діючих тарифах, фактична температура зовнішнього повітря за звітній період та кількість діб надання послуги у звітному періоді.

Нарахування за опалення місць загального користування виконуються згідно з наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення».

З 01 вересня 2008 року відповідачу проводились нарахування відповідно до Постанови кабінету Міністрів Українм від 10 липня 2006 року № 955 «Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води»

При цьому відповідно до рішення Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 26.11.2008 року № 822 з 01 вересня 2008 року встановлено економічно обгрунтовані тариіи на послуги теплопостачання для населення (житлових будинків місцевих рад, відомчих, приватних, житлово-будівельних кооперативів, гуртожитків та об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) в розмірі 245 грн. за 1 Гкал. (том 1 а.с.196)

З 01 січня 2011 року, відповідно до Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» затверджено тариф на теплову енергію для населення в розмірі 224,58 грн. за 1 Гкал (том 1 а.с. 197).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за постачання теплової енергії та ухвалити в цій частині нове рішення по справі про часткове задоволення вказаних позовних вимог стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» 3214,33 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року та судового збору пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 121 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

В іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 березня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги теплової енергії та постановити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги теплової енергії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2011 року по 01.07.2014 року в сумі 3214 (три тисячі двісті чотирнадцять) гривень 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судовий збір в сумі 121 (сто двадцять одна) грн.

В іншій частині в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживачазалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: