Номер провадження: 22-ц/813/2851/20
Номер справи місцевого суду: 518/932/16-ц
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Гончар І.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі за текстом ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 03.12.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №50011331, відповідно до якого позивач надав відповідачеві суму кредиту у розмірі 210 029,90 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США, що становить 25 452 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п.2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.12.2018 р., для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб.см., а відповідач зобов`язався прийняти кредитні кошти, належним чином використовувати та повернути позивачеві кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідно до договору та згідно із графіком погашення кредиту, що становить невід`ємну частину договору.

З метою забезпечення виконання обов`язків позичальника перед позивачем, фізична особа ОСОБА_2 своїм підписом на кредитному договорі, всіх додатках до нього поручилась перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором, і як поручитель несе солідарну відповідальністьза виконання всіх зобов`язань позичальника на підставі або у зв`язку з кредитним договором або будь-якою його невід`ємною частиною.

Окрім того, відповідно до п.1.6. загальних умов зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50011331 від 03.12.2013 року забезпечено договором застави №50011331 від 06.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1183, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб.см., державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту, призвело до виникнення заборгованості по їх сплаті в сумі 14 541, 87 грн. станом на день виставлення вимоги.

Позивачем 21.12.2015 року було надіслано ОСОБА_1 вимогу від 16.12.2015 р., щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за №50011331, якою позивач вимагав від відповідача ОСОБА_1 дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та сплати заборгованості відповідно до умов договору, яка станом на день направлення складала 412 707 грн.52 коп.

Відповідачем було здійснено часткову оплату після надіслання вимог, які позивачем були зараховані у виконання зобов`язань відповідача у порядку, передбаченому п.1.7. загальних умов кредитування. Таким чином, вимога позивача щодо дострокового повернення кредиту у встановлені вимогою строки лишилася проігнорована відповідачем, внаслідок чого ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 584886 грн. 96 коп. та судові витрати.

У липні 2016 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис вчинений 19.04.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. зареєстрований в реєстрі за №6461, згідно якого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню автомобіль Volkswagen, Passat2.0., 2013 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та стягнути з ТОВ «Порше Мобіліті» на її користь шкоду у розмірі 4 500 грн.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті задоволені у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором №50011331 від 03.12.2013 року у розмірі 584 886 грн. 96 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 8 773 грн. 30 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, скасування виконавчого напису нотаріуса, та стягнення шкоди у розмірі 5 000 грн. залишений без розгляду.

Додатковим рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 03 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи у розмірі 24 500 грн.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 листопада 2019 року у задоволені заяви про перегляд заочного рішення суду від 12 серпня 2019 року відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якої просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у суму 509 641 грн. 74 коп., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом безпідставно стягнута сума у розмірі 75 245 грн. 22 коп., яка складається із 3% річних за час прострочення, суми інфляційних втрат, суми заборгованості за відшкодуванням страхових платежів, суми інфляційних втрат за прострочення відшкодування страхових платежів, суми заборгованості за процентами, суми пені та суми збитків, оскільки суд не врахував, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойки припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту. Також суд не звернув уваги, що інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України стосуються виключно боргу в національній валюті України, та не можуть бути застосовані до боргу в іноземній валюті.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , представник ТОВ «Порше Мобіліті» зазначає, що суд враховуючи порушення позичальником кредитних зобов`язань дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для застосування норм ч. 2 ст. 625 ЦПК України, що стосується інших нарахувань, суд також прийшов до вірно висновку про їх стягнення, оскільки відповідачем було порушено умови кредитного договору та договору застави, та отримані кредитні кошти банку повернуті не були.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині стягнення заборгованості та судових витрат підлягає зміні, за таких підстав.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ТОВ «ПоршеМобіліті» та стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, виходив з того, що відповідачі не виконали умов кредитного договору, та не повернули грошові кошти, а тому повинні сплатити виниклу заборгованість за кредитним договором у солідарному порядку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №50011331 на суму 210 029,90 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 25 452 дол. США, строком на 60 місяців, процентна ставка 9,9 % річних, разова комісія 2,5 % річних. Цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб.см. Вказаний договір складається з кредитного договору, загальних умов кредитування, графіку погашення кредиту, а також додаткових угод та інших документів, що можуть бути укладені або підписані сторонами та поручителем у відношенні Кредиту.

Відповідно до п. 1.6 загальних умов кредитування виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави, а також усім майном позичальника, на яке може бути звернено стягнення за законодавством України.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 50011331 від 03.12.2013 року забезпечено договором застави №50011331 від 06.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 1183, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб.см., державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

З метою забезпечення виконання обов`язків позичальника перед позивачем, ОСОБА_2 своїм підписом на кредитному договорі, всіх додатках до нього поручилась перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором, і як поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов`язань позичальника на підставі або у зв`язку з кредитним договором або будь-якою його невід`ємною частиною.

За умовами вказаного кредитного договору п.1.2. загальних умов кредитування позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Сторони погодились, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання ТОВ «Порше Мобіліті» очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.3.1 загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшився більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Відповідно до п.1.4.2 загальних умов кредитування повернення кредиту здійснюється позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3).

Відповідно до п.1.4.3 загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно дог погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за 3 робочих дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до компанії за рахунком, в якому визначається розмір платежів у повернення кредиту. Компанія має право надсилати рахунки за поштовою адресою позичальника, а також електронною поштою, а позичальник зобов`язується забезпечити отримання рахунків та їх вчасну сплату.

Відповідно до п.3.2.1. загальних умов, сторони погодились, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що наставабо вимагати дострокового розірвання кредитного договору у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіку погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Судом встановлено, що у вказаній справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Також судом встановлено, що 03 грудня 2013 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав кредит строком на 60 місяців, тобто до 03 грудня 2018 року включно, кредитні кошти у розмірі 210 029,90 грн. еквівалент суми кредиту в доларах США, що становив 25452 доларів США, які зобов`язався повернути зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 %.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати періодичними платежами впродовж 60 місяців, при цьому, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 60 місяців до 03 грудня 2018 року включно.

У зв`язку з порушенням зобов`язань 16 грудня 2015 року позивач направив відповідачу ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка була отримана ОСОБА_1 29 грудня 2015 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 60 місяців, тобто до 03 грудня 2018 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 03 грудня 2018 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати процентивпродовж 60 місяців.Починаючи станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, з подальшою сплатою платежів відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Проте, судом не було враховано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту.

У зв`язку з чим суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.01.2016 року по 10.06.2016 року, тобто за період після пред`явлення вимоги щодо дострокового повернення кредиту у розмірі 18401,12 грн.

Колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Інфляційні втрати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України стосуються виключно боргу в національній валюті України, та не може бути застосовані до боргу в іноземній валюті.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат, розрахованих від суми боргу за кредитом, суд не врахував, що для цієї суми був визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті і такий борг підлягав погашенню з розрахунку курсу іноземної валюти до гривні на момент сплати.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Саме тому, індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 27612,53 грн. суми заборгованості за відшкодування страхових платежів, оскільки позивачем на підтвердження цієї вимоги не було надано належних доказів того, що вказана сума була дійсно сплачена, а за відсутністю доведення позовних вимог в цій частині є безпідставним і стягнення інфляційних втрат за прострочення відшкодування страхових платежів у розмірі 764,55 грн.

Крім того, суд безпідставно стягнув нараховану пеню за період з 29.01.2016 року по 10.06.2016 року у розмірі 16050,39 грн., оскільки як зазначалось вище, вказане нарахування було проведено за період після пред`явлення вимоги щодо дострокового кредиту.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Також колегія суддів не погоджується із рішенням суду щодо стягнення грошової суми у розмірі 12000 грн., в якості збитків понесених позивачем, оскільки зазначені позивачем збитки є витратами на правову допомогу, та відноситься до судових витрат, понесених під час розгляду справи.

Однак, суд на наведене уваги не звернув та помилково стягнув суму інфляційних витрат у розмірі 416,63 грн., суму заборгованості за відшкодування страхових платежів у розмірі27612,53 грн., суму інфляційних втрат за прострочення відшкодування страхових платежів у розмірі 764,55 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 01.01.2016 року по 10.06.2016 року у розмірі 18401,12 грн., суму пені за період з 29.01.2016 року по 10.06.2016 року у розмірі 16050,39 грн., а також суму збитків за надання юридичних послуг за представництво в суді першої інстанції у розмірі 12000 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, виходячи з підстав пред`явленого позову, умов кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору, загальні умови кредитування,колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення заборгованості та судових витрат підлягає зміні зі зменшенням стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором з 584886,96 грн. до 509641,74 грн.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, судом першої інстанції при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні зі зменшенням суми в частині стягнення заборгованості та судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням того, що рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні зі стягненням з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року на користь ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 509641,74 грн., що складає 87% від позовних вимог, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 7632,77 грн.

Враховуючи, що з ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_1 у розмірі 1128, 67 грн., з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що з урахуванням взаємозаліку, судове рішення, також підлягає зміні в частині судового збору, а саме стягненню на користь позивача підлягає сума у розмірі 6604,10 копійок.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 12 серпня 2019 року в частині стягнення заборгованості та судових витрат змінити.

Зменшити стягнення заборгованості за кредитним договором №511331 від 03.12.2013 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» до 509641 (п`ятсот дев`ять тисяч шістсот сорок одній) гривні 74 копійки.

Судові витрати стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнувши в рівних частках з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір у розмірі 6604 (шість тисяч шістсот чотири) гривні 10 копійок.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30 листопада 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк