Справа № 545/2553/20
Провадження № 2/545/1140/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

з участю секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради, орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації, про встановлення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив.

Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Свідок ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснила, що їй 14 років і вона сама може вибити де проживати та хоче проживати разом із свої батьком, ОСОБА_1 і не бажає проживати з матір`ю та її новим чоловіком, але на її вибір мати не зважає, так як неодноразово, за допомогою працівників поліції, намагається забрати її від батька.

Також додатково пояснила, що мати не віддає їй одяг та документи, а саме: паспорт та медичну книжку, одяг купив їй батько.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2005 року сторони, зареєстрував шлюб у Микільській сільській раді Полтавського району, Полтавської області, від вказаного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна дитина - ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , встановлено, що 20 березня 2007 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.6). Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати із матір`ю ОСОБА_2 .

На підставі рішенням Полтавського районного суду від 28 липня 2011 року, з батька дитини ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 400 гривень, щомісячно на користі відповідачки ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що з 2016 року неповнолітня дитина сторін, ОСОБА_3 , стала проживати та навчатися у комунальному закладі «Полтавська спеціалізована школа - інтернат спортивного профілю І - III ступенів Полтавської обласної ради» і на вихідні та святкові дні та інколи в робочі дні, вона проживала із відповідачем, при цьому повністю знаходячись на його утриманні.

З початку липня 2020 року і по теперішній час неповнолітня дитина, ОСОБА_3 фактичного проживає із батьком, - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Судом також встановлено факт того, що позивач піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток та виховує її, а так як мати не віддала дочці одяг та документи він був змушений купити одяг, взуття та інше майно для дитини.

За таких підстав суд вважає, що вище зазначені дії відповідача порушують в першу чергу права та інтереси дитини та не сприяють її нормальному та гармонійному розвитку.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Полтавської РДА від 28.09.2020р., визначено, що комісія з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце постійного проживання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 (а.с. 42-43).

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвитої виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створені умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вшиває на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Враховуючи вище зазначене та досліджені докази по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, так як судом було встановлено факт того, що дитина, якій виповнилося 14 років, бажає проживати разом із батьком.

Судові витрати за розгляд справи віднести за рахунок відповідача.

Керуючись, ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 19, 141, 153, 155, 157-159, 160, 161 СК України, ст. 15, 81 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 9 Конвенцій про права дитини, ратифікованою Україною, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , - задовольнити в повному обсязі.

Встановити постійним місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 по місцю його реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 належні ОСОБА_3 , паспорт, медичну картку та особистий одяг (взуття, одяг, білизну та інші особисті речі).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840.80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7 000.00 грн., а всього 7 840.00 грн.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк