Справа № 526/1442/20
Провадження № 2/526/484/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

з участю адвоката Білоцерківець Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/1442/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: опікунська рада виконавчого комітету Гадяцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні,

в с т а н о в и в:

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: опікунська рада виконавчого комітету Гадяцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні.

04 вересня 2020 року ухвалою суду провадження по справі відкрито.

Ухвалою Гадяцького районного суду від 03.11.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.11.2020 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, суду пояснив, що дружина перешкоджає йому у спілкуванні дитиною, не відповідає на дзвінки, уникає зустрічей та з різних причин не дає зустрічатися з дитиною, тому він змушений був звернутися до опікунської ради, а згодом до суду аби мати можливість безперешкодно бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Представник третьої особи - голова опікунської ради Бутенко С.М. в судовому засіданні підтримав висновок опікунської ради.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, направила до суду письмове пояснення, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, вказуючи, що не чинила перешкод позивачу у спілкуванні з дочкою і він безперешкодно за попередньою домовленістю з нею та, виходячи з інтересів дитини, бачився з дочкою. Декілька разів вона дійсно не дозволяла йому спілкуватись з дитиною, оскільки ОСОБА_1 з`являвся до дочки у стані алкогольного сп`яніння та був агресивно налаштований і таке спілкування з батьком не могло бути корисним для неї. Окрім того, позивач, згідно виконавчого листа має заборгованість по аліментам у сумі 31 802,63 грн.. Відповідачка вказує, що не заперечує щодо спілкування дитини з батьком та заохочує таке спілкування, щоб дочка проявляла інтерес до батька, який проживає окремо та повністю згідна з визначеними опікунською радою при виконкомі Гадяцької міської ради днями спілкування дочки з ОСОБА_1 .. Також, заперечує щодо порядку спілкування з дитиною, який просить позивач, виходячи з віку дитини, рівня її розвитку, статі та психоемоційного стану, графіку її навчання, позашкільної зайнятості та вказує, що дочці буде незручно та фізично важко приділяти стільки часу кожного тижня для зустрічей з батьком. Щодо щорічного спільного відпочинку у літній період без участі матері, вважає, що залишатись без уваги матері на цілий тиждень для дочки буде великим стресом. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За висновком опікунської ради при виконкомі Гадяцької міської ради від 26 червня 2020 року рекомендовано визначити дні для спілкування ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше двох разів на місяць у вихідні дні за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради №307 від 23.07.2020 року «Про затвердження висновку опікунської ради при виконкомі Гадяцької міської ради» затверджено зазначений висновок опікунської ради.

Рішенням Гадяцького районного суду від 21 березня 2019 року шлюб між подружжям ОСОБА_2 розірвано.

Зі змісту даного рішення вбачається, що при вирішенні позову про розірвання шлюбу сторонами не ставилась в суді вимога щодо визначення місця проживати дитини. Відтак спільна дочка залишилась проживати з матір`ю за згодою обох батьків.

З пояснень сторін судом встановлено, що починаючи з 2019 року неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, між батьками дійсно виникають непорозуміння з приводу часу та періоду зустрічей батька з дитиною, з цього приводу останній звертався до опікунської ради.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З урахуванням встановлених опікунською радою обставин та зважаючи на право та бажання батька на відновлення стосунків із донькою, суд частково погоджується із вказаними у висновку рекомендаціями щодо встановлення графіку зустрічей дитини із батьком, а також при вирішення даного спору приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Суд звертає увагу на те, що позивач виявляє бажання спілкуватись та зустрічатись із донькою, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дитини та встановлення негативного впливу батька на неї, а відтак у суду відсутні підстави для усунення його від спілкування з дитиною.

Суд вважає, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування батька із донькою.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідача дійсно періодично чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачу бачитись та спілкуватись з донькою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню, однак з урахуванням інтересів як дитини, так і матері.

Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батька, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що спілкування позивача із донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

Суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дитини.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі від 17.08.2017 р. №9-1580/0/4-17 «Щодо окремих питань судової практики у справах про визначення місця проживання дитини» враховуючи необхідність забезпечення однакового правозастосування у справах про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог національного сімейного законодавства, а також врахування практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі "Зоммерфельд проти Німеччини" ("Sommerfeld v. Germany") від 08.07.2003 р., "Цаунеггер проти Німеччини" ("Zaunegger v. Germany") від 03.12.2009 р.).

Слід також зазначити, що порядок виховання та спілкування з дитиною встановлюється шляхом особистого спілкування, і ні законодавством України та положеннями міжнародних договорів не встановлена дистанційна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, у тому числі шляхом залучення до такого спілкування сторонніх осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України» суд зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року).

Суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої, що батьками, як встановлено судом, не здійснюється.

Батьками, сторонами у справі - не досягнуто компромісу щодо способів участі батька у вихованні доньки, при цьому увага батька у житті дитини безкомпромісно є важливими елементом її розвитку в психологічному аспекті.

Сторони по справі, не досягли між собою належного компромісу щодо часу та місця спілкування батька з дитиною, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків батьків між собою.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із матір`ю, так і з батьком.

При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини.

Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком, зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини.

При цьому суд зауважує, що наявність заборгованості по сплаті аліментів у позивача, не може обмежити його прав у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні.

З урахуванням того, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, наявності рівних прав щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Однак, суд вважає, що графік (регламент) такого спілкування має бути визначений із врахуванням інтересів дитини та має бути таким, що не порушує режиму дня та навчання дитини, не відриватиме її від нормального, звичайного для неї середовища та не заважатиме нормальному її існуванню і при цьому не порушуватиме принципу рівності прав батьків при участі у вихованні дітей.

Так, визначаючи способи та графік участі позивача у вихованні малолітньої доньки та визначаючи години спілкування, судом враховано, що на даний час дитина дещо втратила зв`язок зі своїм батьком, в зв`язку з чим необхідний час для відновлення стосунків між ними, тому побачення двічі на місяць у вихідні дні, як визначено опікунською радою, є явно не достатніми.

З урахуванням того, що дитина відвідує школу та має відповідний графік навчання та позашкільної зайнятості, з метою підтримання нормальної фізіологічної рівноваги дитини між навчальними процесами та відпочинком, суд вважає за доцільне визначити, що побачення батька з дитиною має відбуватись двічі на тиждень у робочі дні та одну добу у вихідний день двічі на місяць. Так, суд вважає, що перебування дочки на всіх вихідних позбавляє права матері проводити дозвілля з дитиною, а спілкування тричі на тиждень теж може стати надмірним для дитини між навчальним процесом, гуртками та відпочинком.

Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із донькою засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними.

Керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 157,158,159 СК України, ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: опікунська рада виконавчого комітету Гадяцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1 з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 : особисті побачення кожного вівторка та четверга протягом двох годин без присутності матері; двічі на місяць з 10:00 год. суботи до 10:00 год. неділі за місцем проживання батька з урахуванням розвитку дитини, стану здоров`я та особистого бажання; 1 тиждень на рік спільного відпочинку в літній період без супроводу матері за згодою дитини.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Третя особа - Гадяцька міська рада, місце знаходження - вул. Л.Українки, 3 м. Гадяч.

Повний текст рішення суду складено 27 листопада 2020 року.

Головуюча: Л. В. Максименко