П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2020 року м. Київ

Справа №759/20654/18

Резолютивна частина постанови оголошена 25 листопада 2020 року

Повний текст постанови складено 30 листопада 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого у складі судді Журибеди О.М. 24 червня 2020 року у справі за позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

Справа №759/20654/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/11038/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Журибеда О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 7012,59 грн. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, в розмірі 21616,75 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів яка становить 7012,59 грн. Крім того, зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не спілкується з нею та не сплачує аліменти на її утримання.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 24 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 7012 (сім тисяч дванадцять) грн. 59 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивам ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду необґрунтоване, судом було порушено норми матеріального та процесуального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд надав перевагу одним доказам над іншими, рішення суду ґрунтується на припущеннях.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржувалося, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст.360 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_2 не надано.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Третя особа Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом повістки-повідомлення на електронну адресу (а.с.157), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною донькою відповідача по справі ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії: НОМЕР_3 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Кам`янець - Подільському Кам`янець - Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 12).

12 грудня 2015 року позивач ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , актовий запис № 1738, про що свідчить свідоцтвом про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, після реєстрації якого взяла прізвище ОСОБА_6 (а.с. 13).

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого Кам`янець-Подільським районним судом Хмельницької області 08.02.2011 року було видано виконавчий лист № 2208/576/12.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Носирь І.В., заборгованість по аліментам ОСОБА_2 станом на 01.06.2018 року становить 17413,75 грн., загальний борг становить 21616,75 грн. (а.с.27).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами своєї доньки, не спілкується з нею.

Проте, наведені позивачем обставини, спростовуються поясненнями відповідача в судовому засіданні апеляційного суду та матеріалами справи.

Окрім того, згідно висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.02.2019 р. за № 107-40/1491 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_7 (а.с. 58-60). Також, у висновку зазначено, що відповідач не приймає участі у шкільному житті ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків не свідчить та обставина, що він рідко бачився і спілкувався з донькою.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що те, що відповідач не займається вихованням дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, настало поза волею і без винної поведінки відповідача, який не має можливості спілкуватися з донькою через заперечення позивача, а також проходження служби за контрактом, про що свідчить заява адресована начальнику ССД та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 83).

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком Органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві від 22.02.2019 № 107-40/1491 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки, даний висновок обґрунтований виключно поясненнями матері, є немотивованим і суперечить інтересам дитини та прийшов обґрунтованого висновку про його відхилення з підстав неналежного обґрунтування необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, що не суперечить частині шостій статті 19 СК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна