КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 369/14427/19 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Кошель Б.І.

01 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та просила визнати недійсними договори дарування:

- номер: 1331 від 12 грудня 2017 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.,

- номер: 629 від 23 червня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.,

- номер. 631 від 23 червня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.,

- номер: 627 від 23 червня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л.,

- номер: 633 від 23 червня 2018 року, посвідчений Приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л., укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на:

- об`єкт нерухомого майна: 9/10 квартири, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована 12.12.2017 ;

- об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0955, за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, яка зареєстрована 23.06.2018,

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/13701/2020
- об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0065, за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с/рада Трушківська, яка зареєстрована 23.06.2018 ,

- об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :05:008:0050, за адресою. Київська ооласть, Білоцерківський район, с/рада Пилипчанська яка зареєстрована 23.06.2018,

- об`єкт нерухомого майна: квартиру, за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована 23.06.2018.

Також ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на:

-об`єкт нерухомого майна: квартиру, в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована 12.12.2017 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 103, номер об`єкту в РПВН: 9688881, номер запису про право власності: 25330877;

-об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0955, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Фурси, яка зареєстрована 23.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 204, номер запису про право власності: 26772854;

-об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0065, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с/рада Трушківська, яка зареєстрована 23.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 204, номер запису про право власності: 26773264;

-об`єкт нерухомого майна: земельну ділянку кадастровий номер :05:008:0050, за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с/рада Пилипчанська, яка зареєстрована 23.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04, номер запису про право власності: 26772365;

-об`єкт нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована 23.06.2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, номер запису про право власності: 26773636.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року заяву задоволено. Накладено арешт на вищевказане нерухоме майно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Порушення норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що оскаржуваною ухвалою порушено права інших осіб - АТ «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_4 , оскільки відповідачами в забезпечення виконання основного зобов`язання передано в іпотеку квартири, на які накладено арешт.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги просив залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3 повідомлялась належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із забезпечення рівності прав учасників судового процесу та недопущення виникнення обставин, які можуть зробити неможливим або значно ускладнять виконання можливого рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності реальної ймовірності такого відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв`язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 3, ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Встановлено, що предметом позову є визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна - земельних ділянок та квартир.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 просила накласти арешт на вищевказані земельні ділянки та квартири, стосовно яких були укладені оскаржувані договори дарування.

Застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист їх порушених прав та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

Таким чином, колегія суддів визнає законними й належно мотивованими висновки районного суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваною ухвалою порушено права інших осіб - АТ «Банк інвестицій та заощаджень», ОСОБА_4 , оскільки відповідачами в забезпечення виконання основного зобов`язання передано в іпотеку квартири, на які накладено арешт не можуть бути підставою для скасування узвали суду першої інстанції.

Зазначене додатково підтверджує, що у випадку задоволення позовних вимог його виконання може істотно ускладнитися чи взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Обраний захід забезпечення позову не перешкоджає діяльності сторін та не порушує права інших осіб, а лише забороняє відчужувати нерухоме майно з можливістю користування та розпоряджання ним.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02.12.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова