Провадження №2/523/1304/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі, цивільну справу за позовом -

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю,-

Установив

Позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами до відповідачів про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю, квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на підставі спільної часткової власності, належить частка не рухомого майна, а саме 1/6 квартири АДРЕСА_4 .

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 21.03.2006 рік, квартира є чотирикімнатною, житлова площа - 78,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 33,1 кв.м., 2-а кімната - 12,4 кв.м., 3-а кімната - 9,9 кв.м., 4-а кімната - 23,3 кв.м., кухня - 12,9 кв.м., туалет (санвузол) - 2,4 кв.м., ванна кімната - 3,4 кв.м., коридор 21,1 кв.м., кладовки - 2,1 та 1,5 кв.м., балкон (лоджії) - 4,3 та 1,3 кв.м. Загальна площа квартири - 127,7 кв.м.

Кімнати в квартирі ізольовані.

Позивач та відповідачі (окрім ОСОБА_7 ) - є співвласниками спірної квартири.

Як зазначив позивач у своєму позові, стосунки між позивачем та відповідачами не добрі та вирішити спір мирним шляхом не можуть.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеним у постанові від 17.02.2016 р. у справі №6-1500цс15, відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Наведене свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Таким чином, враховуючи заяву про зміну предмету позову від 01 листопада 2019 року, позивач просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_4 , шляхом виділення у користування позивачу ОСОБА_1 , жилої кімнати площею 12,4 кв.м.; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 , інші приміщення: кухню - 12,9 кв.м., туалет (санвузол) - 2,4 кв.м., ванна кімната - 3,4 кв.м., коридор - 21,1 кв.м., кладовки - 2,1 та 1,5 кв.м., балкон (лоджії) -4,3 та 1,3 кв.м.; зобов`язати відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні кімнатою площею 9,9 кв.м. та загальними приміщеннями у квартирі АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі за зазначеним позовом, з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 32).

Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року прийнято до розгляду зайву позивача про зміну предмету позову. (а.с. 75).

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 130).

Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача, адвокат Хотін В. Б.. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 137).

Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Представник відповідачів ОСОБА_8 надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачів, підтримав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з обґрунтувань, що викладені в відзиві. (а.с. 38-43,138).

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення, виходячи з наступного.

Суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 на підставі спільної часткової власності, належить частка не рухомого майна, а саме 1/6 квартири АДРЕСА_4 . (а.с. 9-10).

Іншими співвласниками квартири є наступні відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Кожному з них належить по 1/6 частині зазначеної квартирі на праві спільної часткової власності.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 21.03.2006 рік, квартира є чотирикімнатною, житлова площа - 78,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 33,1 кв.м., 2-а кімната - 12,4 кв.м., 3-а кімната - 9,9 кв.м., 4-а кімната - 23,3 кв.м., кухня - 12,9 кв.м., туалет (санвузол) - 2,4 кв.м., ванна кімната - 3,4 кв.м., коридор 21,1 кв.м., кладовки - 2,1 та 1,5 кв.м., балкон (лоджії) - 4,3 та 1,3 кв.м. Загальна площа квартири - 127,7 кв.м. (а.с. 11,12).

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира (будинок), яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Згідно ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Позивач просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_4 , шляхом виділення у користування позивачу ОСОБА_1 , жилу кімнату площею 12,4 кв.м., однак жодними належними доказами не довів, чому саме зазначеною кімнатою він має право користуватись. Не надано висновку експерта щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_4 . Також за час розгляду справи стороною позивача відповідного клопотання про призначення експертизи судом не заявлялось.

Окрім того, позивачем не доведено того, що відповідачами створюються йому перешкоди у користуванні 1/6 частиною вищезазначеної квартири.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Таким чином, позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено свої позовні вимоги, тому суд і відмовляє у їх задоволенні за недоведеністю в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03 грудня 2020 року.

Суддя