22-ц/804/3232/20
265/3049/20

Єдиний унікальний номер 265/3049/20
Номер провадження 22-ц/804/3232/20
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Баркова В.М.,

за участю секретаря Сидельнікової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2020 року у складі суду Копилової Л.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 травня 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позовна заява, мотивована тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08 листопада 2013 року, ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15063,81 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. 19 серпня 2018 року позивачем, як кредитором, направлена претензія до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, та 07 травня 2019 року отримано відповідь, що спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини є ОСОБА_1 . 15 жовтня 2019 року позивач направив лист претензію спадкоємцю ОСОБА_1 , однак останній жодних дій не вчинив. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 08 листопада 2013 року становить 34 304,32 гривень. Вказану суму разом із витратами по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приват банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалося. Матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо наявності спадкового майна. Оскільки не встановлено факту успадкування відповідачем будь-якого майна після смерті ОСОБА_2 та взагалі належності їй будь-якого майна, а позивач, як кредитор не довів протилежного, визначити межі відповідальності спадкоємця ОСОБА_1 неможливо.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даним рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, як кредитор спадкодавця, самостійно не мав можливості встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, оцінити їх в грошовому еквіваленті, тому при встановленні факту відсутності такої інформації, для повного і всебічного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції повинен був самостійно встановити необхідну інформацію. Суд не перевірив інформації щодо наявності нерухомого майна у спадкодавця, а тому безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник позивача в суд апеляційної інстанції не з`явився, надав клопотання про витребування з Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради інформацію про майно, що належало померлій ОСОБА_2 на дату смерті.

Відповідач ОСОБА_1 визнав, що спадкоємиця мала борг перед позивачем, проте він не згоден із зазначеною в позові сумою. Крім того визнав, що він успадкував квартиру вартість якої приблизно дорівнює 200 000грн. Не заперечував проти розгляду справи у відсутність представника позивача. Задоволення клопотання представника відповідача вважав необов`язковим.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Клопотання заявлене представником позивача колегія суддів вважає доцільним залишити без задоволення, оскільки, відповідачем визнано факт прийняття спадщини вартість якої значно перевищує розмір боргу. Крім того відповідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає в повній мірі, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

08 листопада 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 15063,81 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 21 грудня 2016 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2038.

Кредитором позивачем по справі 27 липня 2018 року за вих. № SAMDN 1705 до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори направлена претензія, в якій позивач просив повідомити ПАТ КБ «Приватбанк» про те, чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_2 .

На вказану претензію 07 травня 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» отримав відповідь, згідно якої спадкоємцем померлої ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .

З копії спадкової справи № №168/2017 вбачається, що спадщину за законом на все майно після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняв ОСОБА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

15 жовтня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» було направлено лист -претензію до відповідача ОСОБА_1 , в якій зазначено, що станом на дату смерті його матері, її заборгованість за кредитним договором перед банком складає 34 304,32 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13 414,49 гривень, заборгованості за відсотками 9 474,35 гривень та заборгованості з комісії та пені 11 415,48 гривень.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Стаття 1281 Цивільного Кодексу України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 320/6489/16-ц, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Так, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Тому висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд першої інстанції безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

З матеріалів справи до яких долучено матеріали спадкової справи вбачається, що довідкою завідуючої Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори підтверджено, що спадщину за законом на все майно у тому числі на квартиру АДРЕСА_1 прийняв ОСОБА_1 (син) ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори від 26.05.2017 року за вх.№414.(а.с.81)

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дотримання кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильним визначенням кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі.

Проте колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з рештою висновків суду першої інстанції та вважає доводи апеляційної скарги стосовно необхідності встановлення розміру спадкової маси, при вирішенні спорів у подібних правовідносинах, обґрунтованими

Крім того суд повинен встановити дійсний розмір вимог кредитора шляхом перевірки розрахунку заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини.

З позову та розрахунку заборгованості вбачається, що спадкоємець на дату своєї смерті заборгувала позивачу 34304,32грн., яка обчислена за період з 08.11.2013 року по 23.10.2019 року та складається із заборгованості за кредитом в сумі 13414,49грн., заборгованості за відсотками в сумі 9474,35грн. та 11415,48грн. заборгованості за комісією та пенею.

З вказаним розрахунком не можна погодитися, оскільки спадкодавець померла не 23.10.2019 року, а 20.12.2016 року, а тому розмір відсотків повинен дорівнювати значно меншій сумі ніж вказано в позові.

Крім того, згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 08 листопада 2013 року, укладеної позивачем з ОСОБА_2 , остання повинна здійснити остаточний розрахунок по Договору до 30.11.2015 року.(а.с.9)

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок ґрунтується на положеннях зазначених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18)

З огляду на вказане позивач має право на стягнення відсотків до спливу строку виконання обумовленого сторонами зобов`язання, тобто до 30.11.2015 року. Сума заборгованості за відсотками на вказану дату, згідно розрахунку позивача, з яким погоджується колегія суддів, дорівнює 4618,31грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки боржник та відповідач в період нарахування вказаних сум були зареєстровані та проживали в місті Маріуполі, який віднесено до населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, внаслідок чого на них розповсюджуються положення закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким передбачено встановлення мораторію на нарахування з 14 квітня 2014 року пені та штрафів на основну суму заборгованості.

Враховуючи вище вказане позивач має право на стягнення з відповідача заборгованість в сумі 18032,80 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту в сумі 13414,49грн. та відсотків в сумі 4618,31грн.

Керуючись ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за подачу позову сплатив 2102,00грн та 3153,00 за подачу апеляційної скарги, його позовні вимоги задоволені на 52,57%, а тому з відповідача на користь відповідача слід стягнути 2762,40 гривні.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2020 року.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 вересня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приват Банк» заборгованість в сумі 18032(вісімнадцять тисяч тридцять дві) гривні 80 копійок, яка складається з боргу за тілом кредиту в сумі 13414,49грн. та відсотків в сумі 4618,31грн. та понесені судові витрати в сумі 2762(дві тисячі сімсот шістдесят дві)гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна