Справа № 729/172/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2020 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І., за участю секретаря судового засідання Ярошенко А.В., Дараган Ю.В.

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Вовк Н.А.,

відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою в якій просить про встановити факт батьківства про те, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 . Свої вимоги вона обгрунтувала тим , що вона разом із ОСОБА_5 перебували у близьких стосунках без укладення шлюбу з 02.10.1999 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився їх спільний син - ОСОБА_3 . Запис про батька дитини був проведений за її вказівкою та її прізвищем. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ці обставини стали причиною неможливості одержання документів, що посвідчують факт батьківства ОСОБА_5 , як батька ОСОБА_3 через органи РАЦСу. За життя ОСОБА_5 визнавав ОСОБА_3 своїм сином, забрав позивачку з сином з полового будинку, виховував дитину, піклувався, проявляв стосовно сина батьківську турботу.

З огляду на те, що ОСОБА_5 генетично є батьком дитини, вона просить встановити даний факт, який їй необхідний для оформленням спадщини, на користь неповнолітнього сина.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається із квартири, яка розташована в м.Семиполки. Позивачка не відмовлялася від спадщини ОСОБА_5 , належної її неповнолітньому сину. 28.05.2019 року в інтересах ОСОБА_3 позивачка подала до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлаки О.В. заяву про прийняття спадщини, нотаріусом була заведена спадкова справа, а син вважається таким, що спадщину прийняв.

Однак, ОСОБА_3 не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину в передбаченій законодавством частці на квартиру, оскільки виникнення його права на спадкування залежить від доведення факту, що ОСОБА_3 є сином спадкодавця, який позивачка не може довести в позасудовому порядку документально, тому це і стало причиною звернення до суду.

Відповідачем ОСОБА_4 подано відзив на позовні вимоги позивача, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю. Свої заперечення мотивував тим, що з 04 січня 1992 року по 05 січня 1998 року його мати - ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з його батьком - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу його батьків народився він - ОСОБА_7 . З 1992 року його батько був офіцером Української армії, і їхня сім`я мешкала в Україні у військовому містечку. У квітні 1993 року ОСОБА_5 була надана відомча 1 кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зараз цій адресі присвоєна АДРЕСА_1. У цій квартирі мешкали: його мама, батько та він. Його мама була зареєстрована у вказаній квартирі з 21.07.1993 по 21.01.1998.

У зв`язку з тим, що його батько зловживав спиртними напоями, сім`я батьків розпалася і він з мамою переїхали мешкати в Росію, в м. Томськ. 25.12.1998 його мати та він набули громадянство Росії.

Після розірвання шлюбу, його мама взяла своє колишнє дівоче прізвище " ОСОБА_8 ". У 1999 році він також своє прізвище " ОСОБА_9 " змінив на " ОСОБА_8 ".

ОСОБА_5 залишився мешкати у військовому містечку за колишнім місцем проживання.

У 1999 році його батько звільнився з армії України і став мешкати за місцем проживання своїх батьків: ОСОБА_2 і ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 і помер у будинку у своїх батьків.

ОСОБА_2 і ОСОБА_10 (його бабуся та дідусь) багато років пропрацювали учителями у Бобровицькій середній школі, у зв`язку з чим багато жителів м.Бобровиця з ними знайомі, у тому числі ОСОБА_1 , оскільки вона навчалася в середній школі м.Бобровиця.

Із слів родичів відповідача, йому відомо, що ОСОБА_1 ніколи не мешкала однією сім`єю з його батьком. Крім того, щороку, на його день народження, бабуся - ОСОБА_2 , дідусь - ОСОБА_10 і батько - ОСОБА_5 дзвонили з домашнього телефону бабусі поздоровляли його з днем народження, при цьому його батько ніколи не розповідав ні йому, ні своїй колишній дружині про те, що у нього з`явилась нова сім`я або дитина. Із слів його бабусі, яка їм зателефонувала, йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його дідусь. Після смерті дідуся його батько з бабусею дзвонили на день народження щороку удвох.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві повідомляє про те, що вона мешкала однією сім`єю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу з 02.10.1999. При цьому вона не вказує до якого моменту вона з ним мешкала і за якою адресою.

Із слів родичів йому відомо, що ОСОБА_1 ніколи не мешкала постійно в м.Бобровиця, а навпаки постійно мешкала в м.Ніжин і там працювала. У свою чергу, його батько ніколи не проживав постійно в м.Ніжин, а постійно жив в м.Бобровиця у своєї матері.

Відповідач стверджує, що ніяких перешкод встановити батьківство ОСОБА_3 за життя ОСОБА_11 не було, оскільки він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 році, а ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач також зазначає, що у вересні 2013 року він приїжджав в Україну у гості на ювілей до бабусі - ОСОБА_2 і на той, і в ті дні його батько ночував у своєї матері один, без своєї іншої сім`ї. Батько ніколи не розповідав про те, що у нього є інша сім`я. Натомість ОСОБА_1 вказує на ту обставину, що у неї є спільна фотографія відповідача і її сина ОСОБА_3 , яка зроблена на ювілей бабусі ОСОБА_2 , де знаходилося багато гостей і усі фотографувалися. ОСОБА_5 не міг виховувати ОСОБА_3 , оскільки вони мешкали в різних містах, також батько відповідача не міг піклуватися про ОСОБА_3 , оскільки він довгий час ніде не працював, зловживав спиртними напоями , не мав ніяких джерел доходу, також мав велику заборгованість по аліментах . Тимчасові працевлаштування його батька, які відображені в його трудовій книжці, в основному торкаються його роботи в м.Бобровиця. ОСОБА_5 ніколи не вів спільне господарство з ОСОБА_1 , у них немає спільно нажитого майна.

ОСОБА_1 не провела молекулярно-генетичну експертизу, що яка могла б встановити батьківство з високою мірою точності між своїм сином ОСОБА_3 і померлим ОСОБА_5 .

Відповідач вважає, що які-небудь фотографії, або показання свідків не можуть служити безумовною підставою для доведення спорідненості між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 .

В останні роки життя його батька, він став частіше дзвонити його матері і скаржитися на стан свого здоров`я. У зв`язку з чим ОСОБА_12 стала умовляти батька про те, щоб він приватизовував квартиру, яка видавалася раніше їхній сім`ї, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . За три місяці до своєї смерті, його батьком зазначена квартира була приватизована.

ОСОБА_13 приїжджала в Україну у березні 2019 року, і по дорученню подавала заяву і інші документи нотаріусу для прийняття спадщини. ОСОБА_12 заїжджала у гості до ОСОБА_2 , бачилася з іншими родичами, при цьому мати відповідача ніколи не бачила ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , не була з ними знайома.

Також ОСОБА_12 , знаходячись в Україні, приїжджала у військове містечко Семиполки, де знаходиться їхня квартира, при цьому сусіди і жителі військового містечка повідомили матір відповідача, про те, що в їхній квартирі ніколи не мешкала ОСОБА_1 і з нею ніхто не знайомий.

Позивачем надано відповідь на відзив ОСОБА_4 , в якому він зазначає, що відповідач ОСОБА_4 у своєму запереченні наводить доводи на підтвердження шлюбу між його батьками та описує обставини їх спільного життя, яке в цілому тривало 6 років у зареєстрованому шлюбі. При цьому фактичні відносини ОСОБА_5 та його дружини від першого шлюбу припинились набагато раніше, оскільки його дружина виїхала до Росію ще у 1997 році. На момент розірвання стосунків батьків відповідачу у справі було 2 роки. У своєму запереченні відповідач стверджує, що батьки перебували у зареєстрованому шлюбі до 05 січня 1998 року, але при цьому до заперечення додав копію свідоцтва про розірвання шлюбу, видане Томським міським відділом комітету РАЦ адміністрації Томської області Російської федерації, де зазначено, що шлюб припинено 26.12.1997 року, актовий запис вчинено 03 лютого 1998 року, свідоцтво видано повторно 06 липня 2002 року. Таким чином, відповідач вводить суд в оману, оскільки не зрозуміло скільки часу, з ким і де саме проживав та фактично був зареєстрований відповідач. Очевидним є той факт, що відповідач ОСОБА_4 оцінює батька очима своєї матері. У його вихованні батько дійсно приймав участь у межах рамок, дозволених його матір`ю - обмежене спілкування з батьком лише раз на рік мав коротку телефонну розмову. Всі згадки про батька - це аліменти, які, до речі ОСОБА_5 сплачував увесь час до того, поки не почав втрачати здоров`я і змогу працювати. При цьому однією із причин втрати здоров`я ОСОБА_5 була черепно-мозкова травма, отримана ним під час подружнього життя на початку 1997 року. Про невідворотні наслідки черепно-мозкової травми та субарахнаїдального крововиливу від лікарів знала і мати відповідача, що не виключено, теж було причиною розлучення, ініціатором якого була саме мати відповідача, по що свідчить розірвання шлюбу наприкінці 1997 року, проведене саме на території Російської Федерації. ОСОБА_5 був порядно людиною і не вважав за доцільне обтяжувати своїми проблемами жінку, яка не бажала їх розділяти. Але з часом все ж погіршення стану здоров`я прогресувало, ОСОБА_14 втрачав можливість на повноцінне життя. Копії відповідних медичних документів додано до матеріалів справи. Натомість відповідач у своєму запереченні пише, що його батько вживав спиртні напої , не працював, що призвело до розлучення батьків. ОСОБА_5 мав загальний трудовий стаж з 1987 року по 2015 рік і помер у віці 49 років, при цьому мав загальний трудовий стаж майже 26 років, отже, якщо взяти, що звичайний громадянин України починає працювати після закінчення вищого навчального закладу освіти у віці 22 роки, то ОСОБА_14 працював з 23 років до самої своєї смерті.

Також відповідач не допускає самого факту існування відносин його батька з будь-ким іншим після розірвання шлюбу між його батьками. Об`єктивно, на момент розлучення померлому ОСОБА_5 було всього 29 років. На цей момент він був діючим офіцером Збройних сил України - старшим лейтенантом. Він був привабливим та цікавим чоловіком, мав постійний дохід, гарну вдачу, користувався повагою колег, близьких та рідних людей, привертав увагу жінок. Позивачка зазначає, що її з ним відносини родом із дитинства: вони народились в одному невеликому містечку, вчились у одному класі, їх родини спілкувались від самого їх народження, але так трапилось, що почуття прийшли у зрілому віці. 02 жовтня 1999 року вони взяли шлюб, про що є відмітка у паспорті чоловіка, копія якого збереглась у сімейному архіві, але реєстрацію не провели через те, що перша дружина ОСОБА_15 не надіслала в Україну документи про розлучення, яке оформили у РФ. Про це вони дізнались у день реєстрації їхнього шлюбу, але весілля все ж «зіграли» і почали свій життєвий шлях, народили сина ОСОБА_16 , спільно його виховували, будували плани на спільне майбутнє.

Щодо позиції відповідача ОСОБА_4 з приводу підвідомчої квартири, у якій вони разом з родиною проживали всього 1,5-2 роки, підстав вважати квартиру його власністю немає. Якщо Відповідач вважає цю квартиру своєю, то за більше ніж 20 років він теж мав змогу заявити свої права на неї, але не зробив цього ні він, ні колишня дружина ОСОБА_17 , яка там була колись недовго прописана. Квартира була приватизована особисто ОСОБА_5 31.08. 2018 року. Спірна квартира є майном померлого ОСОБА_5 , право на майно якого виключно у порядку спадкування мають родичі першого ступеня спорідненості: діти та батьки.

Також відповідач стверджує, що він не знав про існування нової сім`ї у свого батька та брата ОСОБА_16 , але цей факт спростовується тим же запереченням, у якому відповідач повідомляє суду, що у вересні 2013 року приїздив на батьківщину батька на ювілей бабусі ОСОБА_2 . Вартість переїзду і весь період перебування, у тому числі поїздка до дядька в Донецьку область, поїздка до Києва на екскурсії та інші розваги для дитини оплачувались батьком відповідача, ОСОБА_5 . Всі ці факти може підтвердити їх спільна бабуся ОСОБА_2 , яка теж є відповідачем у цій справі. Але при цьому відповідач не розповідає, що мета, яку переслідувала бабуся ОСОБА_2 - це познайомити рідних по батьку братів, для чого уся родина була задіяна у організації приїзду ОСОБА_20 в Україну. Відповідача його мати передала під особисту відповідальність рідному дядьку - ОСОБА_21 . Для хлопців була розроблена ціла програма, яку втілювала уся рідня. На згадку про їх знайомство хлопці за ініціативи рідних з обох сторін обмінялись пам`ятними подарунками. Причому ОСОБА_20 приїхав в Україну із раніше приготованим для брата подарунком - «Енциклопедією для хлопчиків». Ця книга у них зберігається у родинному архіві. Постійні посилання відповідача на «зі слів моїх родичів» суперечать нормам цивільного законодавства України, оскільки п. 2 ст. 90 ЦПК України передбачено: якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Твердження відповідача, що він і його мама не знали про існування у батька іншої родини спростовується і тим, що починаючи із липня 2019 року його мати неодноразово спілкувалась із позивачкою особисто телефоном. Суть розмов зводилась до того, що заява ОСОБА_22 про право на спадкування у майні батька є перешкодою для їх наміру відчужити ще не успадковану квартиру. Жодних розмов про те, що вони одна одну не знають, не було. ОСОБА_17 не говорила про те, що їй не відомо про існування у її першого чоловіка сина ОСОБА_16 від інших стосунків. Тому відповідач вчергове вводить суд в оману, всі все знали - ОСОБА_3 син ОСОБА_5 .

Щодо стосунків всередині родини, то відповідач ОСОБА_2 чітко висловила свою позицію: ОСОБА_16 її онук, син її померлого сина ОСОБА_23 , а позивачка - їїневістка. Позивачка вказує, що разом вони переживають гіркоту утрати близьких людей, спілкуються і підтримують один одного постійно, а не один раз на рік. Більшість їхніх знайомих взагалі навіть не уявляли, що їх стосунки не підтверджені документально. Для багатьох це була шокова новина, тому підтвердити факти, викладені у позовній заяві зголосилось пів Бобровиці і третина знайомих у Ніжині. Позивачка з ОСОБА_5 проживали тривалий час разом у м. Ніжин у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 . Щодня він витрачав 2 години на дорогу з дому на роботу і назад, при цьому працював в м. Бобровиця в ВАТ «Чернігівобленерго» Бобровицький РЕМ, а потім з 06.08.2002 року в цій же структурі в Ніжинському РЕМ. Як тільки народився ОСОБА_16 , чоловік повернувся в Бобровицю, аби бути ближче до них, навіть змінив роботу і з 15.11.2004 року працював в ДП «Остерський лісгосп». Позивачка пояснює, що вони не проживали цілодобово разом, врахувуючи, що у кожного із них є батьки, які у літньому віці особливо потребують їхньої уваги.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Вовк Н.А. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та запереченні на відзив та просили їх задовольнити.

Неповнолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги та визнати його батьком ОСОБА_24 . Не дивлячись на те, що він був дуже маленьким він пам`ятає свого батька ОСОБА_24 , який називав його сином, а він у свою чергу батьком. Батько дуже добре до нього ставився, відносився до нього як до сина і дозволяв собі покупки для нього такі, які б не дозволяла його мати. Він постійно спілкується з бабусею ОСОБА_2 , яка ввесь час визнавала і визнає його своїм онуком.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Та підтвердила, що позивачка ОСОБА_1 є її невісткою, а ОСОБА_3 є її онуком. Зазначила, що ОСОБА_25 є «точною копією свого батька», риси характеру такі ж, як і у її сина ОСОБА_5 . ОСОБА_3 завжди приїжджав на канікулах до відповідачки та допомагав їй у всьому: ходити в аптеки по ліки, купувати продукти в магазинах і на базарі, виконував різні роботи на городі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, направив суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив справу розглянути за його відсутності.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_21 (дядько ОСОБА_3 , рідний брат померлого ОСОБА_5 ), ОСОБА_26 (названа баба ОСОБА_3 ) та ОСОБА_27 (сусідка відповідачки ОСОБА_2 ) пояснили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 фактично утворили сім`ю у 1999 році, проживали у м.Ніжині. У 2004 році у них народився спільний син ОСОБА_3 . Зазначили, що померлий протягом життя визнав своїм рідним сином, жив з ними та піклувався про дитину, проявляв турботу, займався його вихованням та матеріально забезпечував не лише сина, а й ОСОБА_1 , яких вважав своєю сім`єю.

Суд, вислухавши позивачку ,її представника, неповнолітнього ОСОБА_1 , відповідачку ОСОБА_2 , допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 . Його батьками записані батько - ОСОБА_24 , мати - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ;

Позивачка вказує, що перебувала із ОСОБА_5 у стосунках без укладення шлюбу, на підтвердження чого надала спільні фотознімки та фото із дитиною.

Крім того, факт батьківства визнає відповідач у справі - матір померлого.

З пояснень свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_27 та ОСОБА_26 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 фактично утворили сім`ю в 1999 році, проживали разом у них народилася спільний син ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір`ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_3 повністю підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності, а також на переконання суду встановлення даного факту буде повністю відповідати інтересам дитини.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що суду надано достатньо доказів, які підтверджують батьківство ОСОБА_5 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд вважає, що заява в частині встановлення факту батьківства є обґрунтованою, законною та доведеною, в зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Керуючись ст.ст. 263, 265, 293, 315 ЦПК України, ст.ст. 128, 130, 135 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства задовольнити.

Встановити факт батьківства про те, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку через Бобровицький районний суд Чернігівської області до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.І.Бойко