Дата документу 16.11.2020
Справа № 334/35/20
Провадження № 2/334/1934/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Ленінський районний суд суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., за участю секретаря судового засідання Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 20220 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.05.2015 року, приблизно о 01 год. 10 хв., в районі буд.№ 224 по пр..Леніна в м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

В результаті досудового слідства за кримінальним провадженням № 0000631 від 01.05.2015 року постановою від 08.12.2015 року кримінальне провадження було закрите з зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Підставою для такого рішення були висновки авто технічних експертиз, згідно яких водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода.

ОСОБА_1 під час ДТП 01.05.2015 року знаходився в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від медичного огляду, а також на транспортому засобі під керуванням ОСОБА_1 було встановлено номерний знак, який не належить транспортному засобу «ЗАЗ 1102» р/н НОМЕР_3 , то матеріали щодо вказаних порушень було виділено з кримінального провадження та направлено до ВДАІ для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст..130, 121 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2015 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП і призначено покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на 24 місяці без оплатного вилучення транспортного засобу.

У квітня 2016 року ОСОБА_3 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка є дочкою загиблого ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди - 21 000 грн., на відшкодування моральної шкоди 7 308 грн., а всього 28 308 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 26 000 грн., на відшкодування моральної шкоди 7 308 грн., а всього 33 308 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. щомісяця, починаючи з 31.01.2017 року і довічно, на відшкодування моральної шкоди 12 692 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 12 692 грн.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Державним виконавцем Кальміуського відділу ДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Руденко Я.О. було відкрите виконавче провадження ВП № 59621097 від 25.07.2019 року про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на суму 12692,00 грн. Згідно платіжного доручення № 1730 від 11.09.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено 12692,00 грн. Згідно платіжного доручення № 1955 від 07.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено 1269,20 грн. виконавчого збору.

Також державним виконавцем Кальміуського відділу ДВС міста Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Руденко Я.О. було відкрите виконавче провадження ВП № 59685409 від 02.08.2019 року про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 1000,00 грн. щомісяця починаючи з 31.07.2017 року і довічно, на відшкодування моральної шкоди на суму 12692,00 грн. Згідно платіжного доручення № 1954 від 07.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 було сплачено 12962,00 грн.

Діями відповідача було нанесено збиток державі в розмірі 25384 грн. сума відшкодування моральних збитків потерпілим. Також сплачено 1269,00 грн. сума виконавчого збору, 551,20 сума сплаченого судового збору. Загальна сума збитків становить 27204,40 грн., яка сплачена військовою частиною у повному обсязі, оскільки відповідач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а отже з цього моменту у військової частини виникло право на відшкодування виплаченої суми збитку.

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 в порядку зворотної вимоги вартість виплаченого відшкодування у розмірі 25384,00 грн., суму відшкодованої моральної шкоди потерпілим, 1269,20 грн., суму сплаченого виконавчого збору, 551,20 грн., суму судового збору, а також 1921,00 грн. судовий збір за подачу позовної заяви, що разом становить 29125,20 грн.

16.03.2020 року позивач збільшив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 в порядку зворотної вимоги вартість виплаченого відшкодування у розмірі 25384,00 грн., суму відшкодованої моральної шкоди потерпілим, 1269,20 грн., суму сплаченого виконавчого збору, 551,20 грн., суму судового збору, а також 1921,00 грн. судовий збір за подачу позовної заяви, що разом становить 29125,20 грн., а також на відшкодування матеріальної шкоди 1000,00 грн. щомісяця починаючи з 31.07.2017 року і довічно.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ним визнається позов в частині стягнення 12692,00 грн. на користь ОСОБА_3 і 12692,00 грн. на користь ОСОБА_6 , проти стягнення виконавчого збору в розмірі 1269,20 грн. заперечує, тому що виконавчий збір не регресом, а має природу санкції, яка накладається виконавчою службою на боржника за виконання рішення суду поза строками, які надані для добровільного виконання.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Військової частини НОМЕР_1 , заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягом з Наказу № 154 від 02.06.2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України на посаду заступника військового комісара з територіальної оборони Заводського районного військового комісаріату Запорізької області військової частини НОМЕР_5 з 03.06.2016 року виключено із списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_4 (а.с. ).

01.05.2015 року, приблизно о 01 год. 10 хв., в районі буд.№ 224 по пр..Леніна в м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого йому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

В результаті досудового слідства за кримінальним провадженням № 0000631 від 01.05.2015 року постановою від 08.12.2015 року кримінальне провадження було закрите з зв`язку із відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Підставою для такого рішення були висновки авто технічних експертиз, згідно яких водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзд на пішохода.

ОСОБА_1 під час ДТП 01.05.2015 року знаходився в стані алкогольного сп`яніння та відмовився від медичного огляду, а також на транспортому засобі під керуванням ОСОБА_1 було встановлено номерний знак, який не належить транспортному засобу «ЗАЗ 1102» р/н НОМЕР_3 , то матеріали щодо вказаних порушень було виділено з кримінального провадження та направлено до ВДАІ для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст..130, 121 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.09.2015 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП і призначено покарання у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів на 24 місяці без оплатного вилучення транспортного засобу.

У квітня 2016 року ОСОБА_3 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка є дочкою загиблого ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до ч.4 та 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.05.2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 1000 грн. щомісяця, починаючи з 31.01.2017 року і довічно, на відшкодування моральної шкоди 12 692 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 12 692 грн.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Згідно платіжного доручення № 1730 від 11.09.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено 12692,00 грн. на користь ОСОБА_5 . Згідно платіжного доручення № 1955 від 07.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено 1269,20 грн. виконавчого збору.

Згідно платіжного доручення № 1954 від 07.10.2019 року військовою частиною НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 було сплачено 12962,00 грн.

Діями відповідача було нанесено збиток державі в розмірі 25384 грн. сума відшкодування моральних збитків потерпілим. Також сплачено 1269,00 грн. сума виконавчого збору, 551,20 сума сплаченого судового збору. Загальна сума збитків становить 27204,40 грн., яка сплачена військовою частиною у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресна вимога носить похідний характер і виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання.

Підставою даного позову є заподіяння відповідачем шкоди не Військовій частині НОМЕР_1 , а третім особам, внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій.

У зв`язку з виконанням позивачем обов`язку перед третіми особами ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , щодо відшкодування заподіяної шкоди, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування.

Згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Таким чином, строк позовної давності необхідно обчислювати з 07.10.2019 року, з моменту виконання зобов`язання. Позивач звернувся до суду з позовом 02.01.2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

Враховуючи що законом не встановлені обмеження щодо відшкодування відповідачем сплачених в рахунок виконання зобов`язання з відшкодування шкоди грошових коштів, останній має обов`язок сплатити на користь позивача грошову суму в розмірі 27204,40 грн., тобто у розмірі виплаченого матеріального відшкодування.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВССУ № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією строк на пред`явлення регресного позову.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині покладення на ОСОБА_1 стягнення на користь військової частини матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. щомісяця починаючи з 31.07.2017 року і довічно задоволенню не підлягають, оскільки така вимога виникає тільки з часу виплати шкоди підприємством.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1921,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_7 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на р/р НОМЕР_9 , МФО 820172 у Державній казначейській службі України, м.Київ) грошову суму в розмірі 27204,40 (двадцять сім тисяч двісті чотири) грн. 40 коп. в якості відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_7 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на р/р НОМЕР_9 , МФО 820172 у Державній казначейській службі України, м.Київ) судовий збір в розмірі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.