Номер провадження 2/387/542/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23 листопада 2020 року смт. Добровеличківка

Суддя Добровеличківського районного суду Кіровоградської області Майстер І. П.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, в якому зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_2 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1990 року у селі Липняжка Добровеличківського району Кіровоградської області, а 29.02.2008 зареєстрували шлюб. Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2020 шлюб між сторонами розірваний. За весь період спільного сумісного проживання вона разом із відповідачем побудували будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , але не отримали правовстановлюючі документи на будинок. Також під час шлюбу подружжям було набуто майно, а саме автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трактор ЮМЗ-6, трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400 л, культиватор 4.2, що в розумінні ст. 60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час вказане майно знаходиться у відповідача. Сторони не можуть досягти згоди у розподілі зазначеного майна, яке набуте в шлюбі, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить :

1.Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме : предметом спору є визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, а саме : автомобіль марки ЗАЗ 110307-42, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , трактор ЮМЗ-6, трикорпусний плуг, оприскувач тракторний 400 л, культиватор 4.2, яке знаходиться у ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вказану заяву, ОСОБА_1 зазначила, що оскільки є підстави вважати, що рухоме майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає норму статті 149 ЦПК України, згідно з приписами якої забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена 02 вересня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 917/137/19.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову мотивована фактом звернення до суду із позовом, та наявністю підстав вважати, що рухоме майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, але відсутнє зазначення фактичних даних (доказів) щодо наявності реальної загрози в діях відповідача для утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Факт звернення до суду із позовною заявою не свідчить про наявність реальної загрози невиконання майбутнього рішення суду.

Будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог заявником не надано, крім того до матеріалів заяви не долучено документів , що підтверджують факт наявності права власності на майно. Твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову щодо можливості утруднення виконання майбутнього рішення суду мають характер припущення.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку про безпідставність заявленої заяви про забезпечення позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову, тому відповідно до ч. 2 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення не застосовується.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154, 258, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області Майстер І. П.