Номер провадження: 22-ц/813/6941/20
Номер справи місцевого суду: 501/3733/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/3733/19

Номер провадження: 22-ц/813/6941/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В.В. об 11годині 20 хвилині 07 квітня 2020 року,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на його користь з ТдВ СК «Альфа-Гарант» відшкодування матеріальної шкоди у загальному розмірі - 29 795,14 грн., яка складається з: 1) вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу, пошкодженого внаслідок ДТП, у розмірі - 28 064,52 грн.; 2) витрати на послуги експерта щодо визначення розміру матеріального збитку в сумі 1 730,62 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 26.08.2017 року о 18:05 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «АЗЛК-214412», д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Д.Горбунова в с. Олександрівка, м. Чорноморськ, Одеська область, скоїв зіткнення з мотоциклом «SUZUKI GSX 1400BN», д/н НОМЕР_2 , який є його власністю. 27.12.2018 року вироком Іллічівського міського суду Одеської області відповідача ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Так як відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ТдВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується страховим полісом, він звернувся до суду з вищенаведеним позовом (а. с. 1 - 5).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти позовних вимог. Просить суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає про відсутність підстав для задоволення позову (а. с. 77 - 81).

У судове засідання суду першої інстанції учасники справи не з`явились (а. с. 93).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2020 року вищезазначений позов задоволено.

Стягнуто з ТдВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди: - вартість матеріального збитку, завданого власнику мотоциклу, пошкодженого внаслідок ДТП, у розмірі - 28 064,52 грн.; - послуги експерта з визначення розміру матеріального збитку 1 730,62 грн.. Всього стягнуто - 29 795,14 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент ДТП відповідно до Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ТдВ СК «Альфа-Гарант», яке є відповідачем по даній справі. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку щодо необхідності задоволення позову (а. с. 94 95 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі ТдВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені вищезазначеного позову в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що вирішення спору по даній цивільній справі є неможливим до моменту вирішення пов`язаної з нею справи про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за вчинення ДТП, яка наразі розглядається в Одеському апеляційному суді. Отже, вирок по даній справі ще не набрав законної сили. Апелянт стверджує, що разом з відзивом на позовну заяву було подано клопотання про зупинення розгляду вищезазначеної цивільної справи, яке було проігнороване судом першої інстанції. З огляду на вищезазначене апелянт вважає, що відповідачем ніяким чином не порушено права, свободи та інтереси позивача, оскільки позов останнього наразі є передчасним. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування, а отже строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування не настав як станом на час подання позивачем позову, так і станом на час відкриття провадження у справі. З огляду на викладене, апелянт стверджує, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не було порушено прав позивача. Крім того, апелянт вказує на те, що саме бездіяльність позивача призвела до порушення однорічного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування. Зазначає про неможливість задоволення позову зокрема у зв`язку з пропуском такого строку (а. с. 111 115).

ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку 10 липня 2020 року (а. с. 127). Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надав.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі представником апелянта, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 126).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (28 064,52 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про можливість задоволення позову. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1, 7 Закону України «Про страхування» ст. ст. 33, 35, 36, 37, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії вироку Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 285 КК України (а. с. 38 - 43).

Відповідно копії виконавчого листа по справі №501/57/18 від 27.12.2018 року з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_3 , з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто матеріальну та моральну шкоду (а. с. 44 - 47).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоцикл «SUZUKI GSX 1400BN» д/н НОМЕР_2 є власністю позивача ОСОБА_1 (а. с. 48).

У експертному висновку № 31246170 від 25.01.2018 року зазначено, що сума витрат на ремонтні роботи мотоцикла «SUZUKI GSX 1400BN» д/н НОМЕР_2 складає - 28 064,52 грн. та за надання висновку сума складає - 1 730,62 грн. (а. с. 6 - 37).

Між учасниками справи склалися правовідносини щодо виплати суми страхового відшкодування при заподіянні шкоди майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Спірні правовідносини в даній справі регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Доводи апеляційної скарги про те, що вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 27.12.2018 року, яким ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення за частиною 1 статті 285 КК України є хибними, оскільки на момент звернення до суду з вищевказаним позовом вказаний вирок не було оскаржено в апеляційному порядку.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо недоведеності заявленої суми, яку позивач просить стягнути на свою користь з ТдВ СК «Альфа-Гарант», оскільки, як зазначалось вище, матеріали справи містять письмові докази щодо обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 28 064,52 грн., заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу. Такі докази не було спростовано останнім ані під час розгляду справи судом першої інстанції ані під час перегляду оскаржуваного рішення апеляційним судом.

Крім того, не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції норм Закону № 1961-IV, оскільки такі доводи не мають наслідком відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд вважає вищевказаний позов обґрунтованим, між тим він не підлягає задоволенню з огляду на пропуск позивачем строку звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, необхідності застосування цього строку, вбачаючи наступне.

Як зазначалось вище, у відзиві на позов відповідач заперечував проти позовних вимог. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Зазначав про відсутність підстав для задоволення позову (а. с. 77 - 81). Апеляційний суд звертає увагу на те, що одним із доводів відзиву на позов є неможливість задоволення вищевказаного позову з огляду на те, що ДТП мало місце 28.08.2017 року строк для пред`явлення вищевказаних позовних вимог сплив 19.08.2018 року. ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом з пропуском такого строку, а саме 25.10.2019 року.

Відповідно до пункту 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35Закону № 1961-IV).

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Таким чином, попереднє звернення потерпілого у передбачених законом випадках до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Між тим, у справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 28.08.2017 року, а позов до суду подано у жовтні 2019 року, тобто поза межами установленого законом річного строку.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції, установивши що дорожньо-транспортна пригода сталася 28.08.2017 року, а з вимогою про стягнення страхового відшкодування майна потерпілого позивач звернулася до суду після спливу річного строку, дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV вказаний річний строк є присічним і поновленню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування (позовом про виплату страхового відшкодування) є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вищевказаного позову.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності відмови у задоволенні позову через пропуск позивачем вищевказаного річного строку є обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 2, 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, вонине відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду з апеляційної скаргою апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 2 881,50 грн. (а. с. 116). Таким чином, із ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТдВ СК «Альфа-Гарант» судовий збір у сумі 2 881,50 грн., сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант» (код ЄДРПОУ -32382589) судовий збір у сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн. 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О.В. Князюк

О. М. Таварткіладзе