Справа № 289/1410/20
Номер провадження 2/289/716/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ :

14.09.2020 позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем з 20.05.2006 по 22.04.2016 перебували в шлюбі, рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.04.2016 вирішено спір між сторонами щодо поділу майна та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , рішення суду набрало законної сили 02.05.2016. На даний час відповідач використовує вказаний автомобіль лише в своїх інтересах, не надає позивачу до автомобіля доступу. Позивач зазначає, що вартість автомобіля складає 142100,00 грн., відповідно 1/2 частина буде становити 71050,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в якості грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , припинити право власності позивача на 1/2 частину цього автомобіля, закріпивши право власності на вказаний автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Ухвалою від 25.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с.27).

15.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечує та зазначає, що позивачем невірно зазначено, він не надає їй користуватися спірним автомобілем, відповідач постійно та регулярно за проханням позивача возить останню та їх дітей, автомобіль не приховує, він постійно знаходиться біля під`їзду будинку, в якому проживає відповідач, а позивач сама не бажає користуватися автомобілем, не здійснює заправку автомобіля та не несе витрати з обслуговування автомобіля. Крім того, відповідач не погоджується із заявленою позивачем вартістю спірного автомобіля, в зв`язку з чим 10.10.2020 ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» проведено оцінку спірного автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно висновку вартість автомобіля складає 99860,00 грн., тому відповідач вважає заявлені вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд залишити їх без задоволення (а.с.33-34).

02.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначила, що вважає доводи, викладені відповідачем у відзиві - простою констатацією відповідачем заперечень проти позову, не доведених та не підтверджених доказами, так як відповідач декілька разів підвозив дітей до школи, однак, останні роки він постійно використовує автомобіль тільки в особистих цілях, ухиляється добровільно домовитися про подальше користування автомобілем між сторонами або агресивно реагує на пропозицію домовитися про спільне користування автомобілем, так 21.08.2020 він наніс позивачеві тілесні ушкодження, в зв`язку з чим остання вимушена була викликати поліцію та порушено кримінальну справу з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, на даний час триває досудове розслідування. Щодо визначення ринкової вартості спірного автомобіля позивач ОСОБА_1 погоджується із оцінкою, зазначеною в звіті ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» - 99860,00 грн., що відповідно 1/2 частини становить 49930,00 грн., яку просить стягнути з відповідача як грошову компенсацію вартості належної позивачу частки у праві спільної власності автомобіля (а.с.53-55).

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 09.06.2016 залишені на подальше виховання з матір`ю, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 04.10.2016 рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 09.06.2016 змінено та викладено абзац другий резолютивної частини в наступній редакції: «Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 », в решті рішення залишено без змін (а.с.18-20).

Із матеріалів справи, а саме із повідомлення територіального сервісного центру від 13.05.2016, вбачається, що власником автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску являється ОСОБА_2 (а.с.17).

Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.04.2016 визнано автомобіль марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як придбаний під час шлюбу. Цим же рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , залишивши вказаний автомобіль у спільній частковій власності. Рішення набрало законної сили 02.05.2016 (а.с.7-8).

21.08.2020 ОСОБА_1 направила відповідачу ОСОБА_2 претензію про досудове врегулювання спору щодо виплати грошової компенсації за автомобіль їй як власнику 1/2 частини автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 71050,00 грн. (а.с.9,10,11).

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з частинами першою, другою ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

При спільній частковій власності кожному із співвласників, як це зазначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, належить частка в праві власності на спільний об'єкт у цілому. Частки можуть бути рівними і нерівними, але завжди їхній розмір повинен бути точно визначений у вигляді дробуправа власності або в процентному відношенні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України). В разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

З пояснень сторін встановлено, що жодних домовленостей між ними щодо розподілу спільного майна не досягнуто, тому суд виходить з положень п. 25 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача ОСОБА_2 , позивач ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає, за можливе припинити право власності на 1/2 частину спірного автомобіля позивача ОСОБА_1 зі стягненням з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля.

При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя - ОСОБА_2 , а погоджується на грошову компенсацію вартості частки.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Враховуючи зазначені норми права, факт згоди ОСОБА_1 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної власності і, як наслідок, припинення її права власності на частину спірного майна.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації.

Позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц та у постанові від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість частки у майні, що знаходиться у спільній власності сторін, слід визначати виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Із Звіту про оцінку автомобіля марки GEELY MK, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску від 10.10.2020 вбачається, що ринкова вартість вказаного автомобіля складає 99860,00 грн. (а.с.35-46), отже, 1/2 частина вартості спірного автомобіля становить 49930,00 грн. (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 00 коп.).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору та пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 590,87грн. (49930,00 / 71050,00 х 840,80) та у вигляді витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 983,84 грн. (49930,00 / 71050,00 х 1400,00), а всього 1574,71 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат, враховуючи, що ОСОБА_2 є ветераном війни, судом взято до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 09.10.2019 в справі № 9901/311/19 та в ухвалі від 06.05.2020 № 9901/70/20(11-128заі20).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 264-268, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) про стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 (однієї/другої) частки автомобіля марки GEELY MK 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 49930,00 грн. (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 00 коп.).

Після отримання ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 49930,00 грн. (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 00 коп.)припинити її право власності на 1/2 (одну/другу) частку автомобіля марки GEELY MK 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та визнати право власності на згадану частку на вказаний автомобіль за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 1574,71 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко