Постанова

Іменем України

18 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 752/10323/17

провадження № 61-17923св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 , у якому просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що складають: житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 є матір`ю її померлого чоловіка.

Вказувала, що починаючи з 1999 року ОСОБА_5 неодноразово пропонувала їй та чоловіку продати свою квартиру в м. Луцьк, в якій вони мешкали, та переїхати до м. Києва, збудувавши для себе житло на вказаній земельній ділянці, яка належала відповідачці і на якій розташовувався невеликий старий будинок разом з господарськими спорудами, збудованими ще в 1970-ті роки, тому вони з чоловіком погодилися переїхати і спільними зусиллями, за рахунок власних заощаджень, коштів, отриманих від продажу житла в м. Луцьку, збудували на вказаній земельній ділянці житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, будівельна вартість цих об`єктів склала 695 539,00 грн. Після смерті чоловіка відносини між сторонами погіршилися, ОСОБА_5 відмовилася подавати відповідні документи, необхідні для прийняття об`єкту в експлуатацію, відмовляється це робити і до цього часу, погрожуючи її виселити без будь-якої компенсації витрат. Позивач зазначала, що оскільки вона разом з чоловіком збудували це нерухоме майно за власні кошти та за згодою відповідачки, однак ці об`єкти не приймаються до експлуатації, і вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на них з вини відповідачки, а всі спроби вирішити спір мирним шляхом виявилися марними, то вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м та розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 6 955, 40 грн судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за рахунок власних коштів та коштів з продажу іншої нерухомості разом з чоловіком побудували спірний об`єкт нерухомості, який не було введено в експлуатацію, тому є підстави визнання права власності на будівельні матеріали, використані в процесі спорудження цих об`єктів.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи. Крім того, зазначив, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як власника спірного майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позовні вимоги не підтверджені належними і допустимими доказами, оскільки спірна прибудова була зведена як частина домоволодіння, яке належало на праві власності ОСОБА_5 , та на її земельній ділянці, будь-яких доказів про те, що спірне майно було збудоване шляхом спільної участі у будівництві позивача та інших членів сім`ї за угодою із власником будинку, матеріали справи не містять, при цьому будинок по АДРЕСА_1 разом зі спірною прибудовою відповідно до договору дарування перейшов у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , яких у порушення вимог закону не було залучено до участі у справі.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

03 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 із застосуванням засобів поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Також у касаційній скарзі заявник просить проводити розгляд справи за його участю.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:

- не звернув увагу на те, що предметом спору є визнання права власності на будівельні матеріали, які позивач придбала за свої кошти, збудувавши з них прибудову до старого будинку, що належав померлій ОСОБА_5 ;

- безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції;

- не надіслав заявнику та ОСОБА_3 копій ухвали Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року;

- не надав сторонам строку для примирення шляхом укладення мирової угоди;

- не надав можливість представнику заявника у судовому засіданні від 05 вересня 2019 року подати клопотання, зокрема про забезпечення доказів;

- не навів у мотивувальній частині постанови посилання на фактичні обставини справи, докази та аргументи сторін, а також належне нормативно-правове обґрунтування;

- безпідставно взяв до уваги як доказ договір дарування житлового будинку від 15 листопада 2017 року, укладений ОСОБА_5

31 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшло клопотання про забезпечення позову у цій справі.

01 листопада 2019 року від ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому заявник вказує на те, що погоджується із доводами касаційної скарги та просить її задовольнити.

05 листопада 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , у якому заявник, посилаючись на необґрунтованість цієї касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін. Також заявник просить розгляд справи проводити за її участю.

13 листопада 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , в якому заявник вказує на те, що відзив не містить жодних аргументів по суті касаційної скарги, не спростовує наведені в ній обставини та порушення, допущені апеляційним судом.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у цій справі, витребувано матеріали справи № 752/10323/17 із Голосіївського районного суду міста Києва, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

29 жовтня 2019 року матеріали справи № 752/10323/17 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотань представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 про розгляд справи за їх участі. Справу № 752/10323/17 призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подана до Верховного Суду у жовтні 2019 року, то вона підлягає розгляду у порядку, визначеному в ЦПК України в редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, враховуючи відзиви на касаційну скаргу та відповідь на відзив, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 1978 року по 1998 рік та з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (сином ОСОБА_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_6 помер.

З копії технічного паспорта на спірне домоволодіння вбачається, що житлова прибудова до старого будинку площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , збудовані без дозволу державних органів на виконання будівельних робіт та проекту.

З копії договору дарування житлового будинку від 15 листопада 2017 року вбачається, що ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 у відповідних частинах житловий будинок по АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після ухвалення оскаржуваного судового рішення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників померлої ОСОБА_5 - ОСОБА_2 (апелянта) та ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та їх нормативно-обґрунтування

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Встановивши, що будинок по АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування від 15 листопада 2017 року перейшов у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 разом зі спірною прибудовою, та що місцевим судом в порушення вимог закону, не було залучено цих осіб до участі у справі, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим Верховний Суд враховує, що апеляційний суд також дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на те, що спірна прибудова була зведена як частина домоволодіння, яке належало на праві власності ОСОБА_5 , та на її земельній ділянці, будь-яких доказів про те, що спірне майно було збудоване шляхом спільної участі у будівництві позивача та інших членів сім`ї за угодою із власником будинку та земельної ділянки, матеріали справи не містять.

Тобто, суд апеляційної інстанції відмовив у позові ОСОБА_1 з двох підстав, які є взаємовиключними, а саме: у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

Розгляд справи без залучення належних відповідачів виключає можливість встановлення всіх обставин справи та ухвалення законного та справедливого судового рішення по суті спору. Висновки апеляційного суду про недоведеність позову ОСОБА_1 є передчасними.

З огляду на викладене постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні шляхом виключення із її мотивувальної частини посилання на недоведеність позову як підставу відмови в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, Верховний Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції в межах своїх дискреційних повноважень надав належну оцінку доводам клопотання апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрив апеляційне провадження у цій справі за скаргою ОСОБА_2 цілком законно.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не надіслав заявнику та ОСОБА_3 копій ухвали Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року, Верховний Суд вважає обґрунтованими, однак відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може скасувати правильну по суті і законну постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року лише цих формальних міркувань.

Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків апеляційного суду, а зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, при цьому направленні на переоцінку доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

При цьому Верховний Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про зміну мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції, шляхом виключення із її мотивувальної частини посилання на недоведеність позову, як підставу відмови в позові та залишення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції в іншій частині без змін.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що відмова в позові з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача не перешкоджає особам, які вважають, що їхні права порушені, звернутися до суду з позовом на загальних підставах із визначенням належного складу учасників справи.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України визначено, що у резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на висновки Верховного Суду щодо суті касаційної скарги та зміну оскаржуваної постанови апеляційного суду лише в частині мотивів відмови у задоволенні позову, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій немає.

Судові витрати, понесені заявником на сплату судового збору за подачу касаційної скарги, залишаються з нею.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на недоведеність позову як підставу відмови у позові.

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко