Постанова

Іменем України

26 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 161/17508/15-ц

провадження № 61-2415св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року у складі судді Присяжнюк Л. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 10 січня 2020 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі.

Свій позов мотивує тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 травня 2008 року, яке було змінене рішенням апеляційного суду Волинської області від 06 серпня 2008 року. Інша 5/6 частин даного житлового будинку з господарськими надвірними будівлями належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю. Б. від 24 грудня 2004 року.

Земельна ділянка для обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими надвірними будівлями, яка закріплена за даним житловим будинком в розмірі 0,0603 га. належить їй в розмірі 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 квітня 2015 року.

Між сторонами встановлений порядок користування вищезазначеним будинком.

На підставі наведеного, просить суд, провести поділ в натурі житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських надвірних будівель між нею та відповідачем.

Короткий зміст рішення суду

05 квітня 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/17508/15-ц ухвалено заочне рішення, яким: проведено поділ житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 шляхом виділу в натурі належних співвласниками будинковолодіння часток, а саме:

ОСОБА_1 , як співвласнику 1/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до жовтого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) виділено приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 2-3 площею 15,0 кв. м збільшену до нормативної площі перенесенням міжкімнатної перегородки на 0,5 м; в прибудові (а1) кухню 2-1 площею 12,9 кв. м; вбиральню літ. В; 2/3 частини огорожі (1-2).

ОСОБА_2 , як співвласнику 5/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до рожевого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016) виділено приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 1-3 площею 11,2 кв. м, кімнату 1-5 площею 12,1 кв. м, кімнату 1-6 площею 14,7 кв. м приміщення прибудови (літ.а), коридор 1-1 площею 5,1 кв. м, кімнату 1-2 площею 9,5 кв. м, ванну 1-4 площею 4,9 кв. м, кухню 1-7 площею 9,4 кв. м; в прибудові (а1) кімнату 2-2 площею 11,9 кв. м; сарай-гараж літ. Б-1; літню кухню літ. Б; 1/3 частину огорожі (1). Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 145 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні згідно висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року; Виділено в натурі ОСОБА_1 , як співвласнику 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (відповідно до жовтого кольору на схемі розподілу земельної ділянки № 4 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) частину земельної ділянки з геометричними розмірами по периметру за часовою стрілкою годинника 12,69; 2,08; 2,61; 1,96; 11,10; 5,10; 7,90; 5,89м по перегородках житлового будинку: 8,60; 7,82; 8,63; 7,19; 8,99; 28,63; 1,10; 1,32 м площею 0,3015 га. Виділено в натурі ОСОБА_2 , як співвласнику1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (відповідно до рожевого кольору на схемі розподілу земельної ділянки № 4 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) частину земельної ділянки з геометричними розмірами по периметру за часовою стрілкою годинника 6,00; 20,37; 9,79; 11,38; 7,17; 8,63; 7,82; 8,60; 5,89; 7,90 м по перегородках житлового будинку: 5,10; 11,10; 1,96; 2,61; 2,08 м площею 0,3015 га. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1297,84 грн судового збору та 2460 грн вартості проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

Короткий зміст заяви

ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення в цій справі за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що 05 квітня 2017 року у справі № 161/17508/15-ц було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволенні повністю, проведено поділ житлового будинку та земельної ділянки.

Водночас вказує, що постановою Верховного Суду від 03 травня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц було визнано недійсним держаний акт серії ВЛ № 013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , видане 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Северюковою О. В. та зареєстроване в реєстрі за № 1-94.

Тобто, обставини встановлені вищевказаною постановою Верховного Суду не були відомі і не могли бути відомими заявнику на час розгляду справи № 161/17508/15-ц, та спростовують висновки суду у цій справі.

У зв`язку з цим просить заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року у справі № 161/17508/15-ц переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати його в частині вимог щодо поділу земельної ділянки, відмовивши в цій частині, здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 161/17508/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі задоволено.

Скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року у справі № 161/17508/15-ц.

Позов задоволено частково. Проведено поділ житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 шляхом виділу в натурі належних співвласниками будинковолодіння часток, а саме: ОСОБА_1 , як співвласнику 1/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до жовтого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) виділити: приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 2-3 площею 15,0 кв. м збільшену до нормативної площі перенесенням міжкімнатної перегородки на 0,5 м; в прибудові (а1) кухню 2-1 площею 12,9 кв. м; вбиральню літ. В; 2/3 частини огорожі (1-2). ОСОБА_2 , як співвласнику 5/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до рожевого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) виділити: приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 1-3 площею 11,2 кв. м, кімнату 1-5 площею 12,1 кв. м, кімнату 1-6 площею 14,7кв. м приміщення прибудови (літ. а), коридор 1-1 площею 5,1 кв. м, кімнату 1-2 площею 9,5 кв. м, ванну 1-4 площею 4,9 кв. м, кухню 1-7 площею 9,4 кв. м; в прибудові (а1) кімнату 2-2 площею 11,9 кв. м; сарай-гараж літ. Б-1; літню кухню літ. Б; 1/3 частину огорожі (1). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 145 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні згідно висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 610 грн та 1 230 грн вартості проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. В решті позовних вимог відмовлено.

З набранням законної сили новим судовим рішенням втратили законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Постановою Волинського апеляційного суду від 10 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року без змін.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що при ухваленні рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 05 квітня 2017 року ті обставини, що держаний акт серії ВЛ № 013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 від 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 від15 квітня 2015 року є недійсними, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, оскільки були встановлені лише постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц, а тому є нововиявленою обставиною у зв`язку із чим рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року у цивільній справі № 161/17508/15-ц необхідно скасувати та постановити нове рішення про часткове задоволення позову.

В той же час обставини, встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2017 року, в частині судового рішення щодо поділу житлового будинку з господарськими надвірними будівлями шляхом виділу в натурі належних співвласниками будинколодіння часток та стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 145 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні перегляду не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

03 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 січня 2020 року в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить оскаржувану постанову скасувати, а у справі ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц було визнано недійсним державний акт ВЛ № 013671 на право власності на земельну ділянку та свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки на ім`я ОСОБА_1 проте зареєстроване у встановленому законом порядку право власності заявниці на частку земельної ділянки не скасоване, питання про це означеною постановою Верховного Суду не вирішувалося, таким чином підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами були відсутні.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу в якому у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити, посилаючись на її необґрунтованість, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із Луцького міськрайонного суду Волинської області.

10 червня 2020 року цивільна справа № 161/17508/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 05 квітня 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/17508/15-ц ухвалено заочне рішення, яким: проведено поділ житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 шляхом виділу в натурі належних співвласниками будинковолодіння часток, а саме:

ОСОБА_1 , як співвласнику 1/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до жовтого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) виділено приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 2-3 площею 15,0 кв. м збільшену до нормативної площі перенесенням міжкімнатної перегородки на 0,5 м; в прибудові (а1) кухню 2-1 площею 12,9 кв. м; вбиральню літ. В; 2/3 частини огорожі (1-2).

ОСОБА_2 , як співвласнику 5/6 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 (відповідно до рожевого кольору на схемі розподілу № 2 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016) виділено приміщення в житловому будинку (літ. А-1) кімнату 1-3 площею 11,2 кв. м, кімнату 1-5 площею 12,1 кв. м, кімнату 1-6 площею 14,7 кв. м приміщення прибудови (літ. а), коридор 1-1 площею 5,1 кв. м, кімнату 1-2 площею 9,5 кв. м, ванну 1-4 площею 4,9 кв. м, кухню 1-7 площею 9,4 кв. м; в прибудові (а1) кімнату 2-2 площею 11,9 кв. м; сарай-гараж літ. Б-1; літню кухню літ. Б; 1/3 частину огорожі (1). Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 34 145 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні згідно висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року; Виділено в натурі ОСОБА_1 , як співвласнику 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (відповідно до жовтого кольору на схемі розподілу земельної ділянки № 4 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) частину земельної ділянки з геометричними розмірами по периметру за часовою стрілкою годинника 12,69; 2,08; 2,61; 1,96; 11,10; 5,10; 7,90; 5,89м по перегородках житлового будинку: 8,60; 7,82; 8,63; 7,19; 8,99; 28,63; 1,10; 1,32 м площею 0,3015 га. Виділено в натурі ОСОБА_2 , як співвласнику1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (відповідно до рожевого кольору на схемі розподілу земельної ділянки № 4 висновку № 7142-7143 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 серпня 2016 року) частину земельної ділянки з геометричними розмірами по периметру за часовою стрілкою годинника 6,00; 20,37; 9,79; 11,38; 7,17; 8,63; 7,82; 8,60; 5,89; 7,90 м по перегородках житлового будинку: 5,10; 11,10; 1,96; 2,61; 2,08 м площею 0,3015 га. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 297,84 грн судового збору та 2 460 грн вартості проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

У рішенні суду вказано, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 20539790 від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/6 частки житлового будинку з господарськими надвірними будівлями АДРЕСА_1 та згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 належить 5/6 частки вищезазначеного жилого будинку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували за заповітом по 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,0603 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вказану частину земельної ділянки.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року у справі № 161/5413/16-ц визнано недійсними держаний акт серії ВЛ № 013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , видане 15 квітня 2015 року ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Северюковою О.В. та зареєстроване в реєстрі за № 1-94. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року рішення суду першої інстанції було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року скасовано; рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року змінено в частині визначення правової підстави задоволення позову ОСОБА_2 , виключено з його мотивувальної частини посилання на застосування статті 120 Земельного кодексу України, як на підставу для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, у іншій частині рішення першої інстанції залишено в силі.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 90 ЗК України визначено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Апеляційний суд вказував, що позивач набула права власності на земельну ділянку згідно правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Заповіт матері позивача є одностороннім правочином по розпорядженню спадковою земельною ділянкою, що належала спадкодавцю згідно державного акту на землю.

Розподіл земельної ділянки здійснювався у співвідношенні часток згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 від 15 квітня 2015 року, яке судом визнано недійсним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц було скасовано рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року та залишено без змін рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року про визнання недійсними правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку.

Щодо доводів касаційної скарги колегія суддів доходить таких висновків.

З набранням чинності Законом України від 07 липня 2011 року № 3613-VІ «Про Державний земельний кадастр» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів визначені у статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, відповідно до частини другої цієї статті Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно примірника такого судового рішення.

Як вказував Касаційний господарський суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 та Касаційний адміністративний суд у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 465/249/15-а - скасування законних підстав набуття права власності на нерухоме майно, позбавляє запис про державну реєстрацію права власності самостійного правового значення.

Отже висновок суду апеляційної інстанції про те, що сам по собі запис у реєстрі про реєстрацію права власності на 1/2 частину земельної ділянки після визнання судом недійсними правовстановлюючих документів не дає позивачу у цій справі права на поділ земельної ділянки, є правильним. Цим також спростовуються аналогічні за змістом доводи касаційної скарги.

Одночасно колегія суддів відхиляє довід касаційної скарги про те, що заочне рішення не підлягало перегляду за нововиявленими обставинами, адже його текст не містив посилань на жодне з рішень, прийнятих в рамках розгляду справи № 161/5413/16-ц з огляду на таке.

Підставою ухвалення заочного рішення від 05 квітня 2017 року та задоволення позовних вимог в частині виділення ОСОБА_1 1/2 частини спірної земельної ділянки було те, що сторони у цій справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 квітня 2014 року успадкували спірну земельну ділянку в рівних частинах.

Постановою Верховного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом рішення Апеляційного суду Волинської області від 23 січня 2017 року було скасоване, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2016 року, яким було визнано недійсним держаний акт серії ВЛ №013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 від 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15 квітня 2014 року було змінене лише в частині визначення правової підстави задоволення позову ОСОБА_2 , виключивши з його мотивувальної частини посилання на застосування статті 120 Земельного кодексу України, як на підставу для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, у іншій частині рішення першої інстанції залишено в силі.

На підставі вищевикладеного місцевий суд дійшов висновку, що при винесенні рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 05 квітня 2017 року ті обставини, що держаний акт серії ВЛ №013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 від 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 від15 квітня 2015 року є недійсними, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, оскільки були встановлені лише постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 161/5413/16-ц, а тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є нововиявленою обставиною.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частина друга статті 423 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частини сьомої статі 429 ЦПК України судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

Враховуючи те, що судом першої інстанції, обставину про те, що держаний акт серії ВЛ № 013671 на право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га кадастровий номер :34:096:0001 від 22 січня 2007 року на ім`я ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 від15 квітня 2015 року є недійсними було визнано нововиявленою, а суд касаційної інстанції в силу вказаних норм процесуального права наділений повноваженнями лише переглядати вказані рішення тільки на загальних підставах, означений довід касаційної скарги колегія суддів відхиляє.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 жовтня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська