01.12.2020 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/2485/20
Провадження № 2-р/644/9/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бугери О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ступницького К.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Індустріального районного відділу ДМС України у м.Харкові, -

ВСТАНОВИВ:

Заявником подано до суду відповідну заяву про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Індустріального районного відділу ДМС України у м.Харкові, від 15.05.2020 року. Просили роз`яснити рішення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Замістя (рос.Замостье) Грайворонського району Білгородської області, Російської РФСР, постійно проживав на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» до 24 серпня 1991 року.

Необхідність в роз`ясненні виникла внаслідок того, що після набрання рішенням законної сили, в процесі виконання не є можливим реалізувати рішення для встановлення належності до громадянства України через процедурні складнощі. Так, з метою початку процедури встановлення належності до громадянства України за ст.3 Закону України «Про громадянство України» за ознакою постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є необхідним документально довести належність заявника до громадянства колишнього СРСР, у випадку ОСОБА_3 це не виявилось можливим, оскільки він паспорт громадянина СРСР втратив, а отримати заяву за формою №1 у Білгородський області РФ не стало можливим. Станом на день ухвалення рішення період проживання для встановлення громадянства не мав принципового значення, але 16.06.2020 року ВРУ було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визнання особою без громадянства», який набув чинності 17.07.2020 року, що надає заявнику можливість найближчим часом бути документованим в якості особи без громадянства та звертатись до Державної міграційної служби для набуття громадянства за територіальним походженням за ознакою постійного проживання в Україні до 24 серпня 1991 року. П.25 Указу Президента №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в», пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Саме судове рішення про встановлення факту постійного проживання на території України (на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України) до 24 серпня 1991 року, є підставою для набуття громадянства.

Оскільки в ході розгляду справи було беззаперечно встановлено факт проживання заявника ОСОБА_3 на території що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» до 24 серпня 1991 року, з метою реалізації заявником рішення суду, просили роз`яснити рішення з урахуванням внесених законодавчих змін.

В судовому засіданні представник заявника доводи підтримала, просила заяву задовольнити, посилалась на те, що відповідне роз`яснення буде сприяти реалізації прийнятого судового рішення, саме з метою захисту прав заявника. Окрім цього, звертала увагу, що під час дослідження обставин за справою про встановлення факту було предметом дослідження складна життєва ситуація ОСОБА_3 , було допитано свідків, досліджено фотознімки та в самому рішенні судом було беззаперечно встановлено факт його проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Рішення набуло законної сили.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Індустріального районного відділу ДМС України у м.Харкові, проти задоволення заяви не заперечувала, посилалась на те, що дійсно під час розгляду справи обставини фактичного проживання на території України до 24.08.1991 року заявника ОСОБА_3 були предметом дослідження, цей факт був встановлений, про що було зазанчено в мотивувальній частині рішення, а в резолютивній частині рішенні суду зазначено на факт постійного проживання саме станом на 24.08.1991 року, для належної реалізації судового рішення, з урахуванням змін до законодавства та підстави для набуття громадянства, є необхідним роз`яснити, що факт його постійного проживання мав місце до 24.08.1991 року.

Вислухавши доводи представників, дослідивши зміст поданої заяви та матеріалів справи, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 15.05.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та встановлено факт постійного проживання громадянина СРСР ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Замістя (рос.Замостье) Грайворонського району Білгородської області, Російської РФСР, на території України станом на 24 серпня 1991 року. Рішення набрало законної сили, не виконано.

Як вбачається із змісту рішення, заявник звертався до суду для встановлення факту постійного проживання, з метою подальшого встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. В ході розгляду справи судом було досліджено письмові докази документи, фотознімки, допитано свідків, тобто фактично відновлено обставини проживання заявника на території України до 24.08.1991 року та на момент 24.08.1991 року. З урахуванням досліджених в ході розгляду справи письмових доказів, показань свідків, які в своїй сукупності не протирічать один одному, доказами беззаперечно підтверджено, що заявник постійно (безперервно) проживав на території України до 24 серпня 1991 року.

На момент постановлення рішення судом враховувалось, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. В ході виконання рішення суду виникли питання пов`язані з його реалізацією, а саме не стало можливим надати для оформлення довідку за формою 1, оскільки Міністерством внутрішніх справ РФ по Білгородській області рекомендовано звернутись із запитом про надання такої копії довідки в порядку визначеному Мінською конвенцією через Міністерство юстиції України, а Міністерством юстиції України роз`яснено, що питання громадянства та документування осіб не охоплюється сферою дії відповідної Конвенції.

Тобто, фактично, рішення суду є незрозумілим для виконання заінтересованою особою, оскільки в мотивувальній частині рішення факт постійного проживання до 24.08.1991 року встановлений та підтверджений, а в резолютивній частині, зазначено, що факт постійного проживання мав місце саме станом на 24.08.1991 року.

Враховуючи наведені обставини, те, що метою звернення до суду та встановлення певного факту було саме отримання громадянства, цей факт був встановлений та підтверджений, про що чітко зазначено в мотивувальній частині рішення та проведено аналіз всіх зібраних доказів, та відсутність посилання в резолютивній частині рішення на факт постійного проживання ОСОБА_3 до 24.08.1991 року позбавляє заявника реалізувати своє право за захистом якого він вже звертався до суду, через незрозумілість рішення органом виконання, суд вважає за можливе подану заяву задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 271, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , про роз`яснення судового рішення у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Індустріального районного відділу ДМС України у м.Харкові, - задовольнити.

Роз`яснити судове рішення від 15.05.2020 року у цивільній справі №644/2485/20 за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Індустріального районного відділу ДМС України у м.Харкові, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Замістя (рос.Замостье) Грайворонського району Білгородської області, Російської РФСР, постійно проживав на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» до 24 серпня 1991 року.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 01.12.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який постановив ухвалу або безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий: суддя О.В. Бугера