печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Новак Р.В.

секретар Талдоновій М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місце проживання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання спільних малолітніх дітей.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2018 вимоги позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання спільних малолітніх дітей виділено в окреме провадження.

09.08.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами позовного (загального) провадження.

Ухвалою суду від 24.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.10.2020 представником Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, подано до суду висновок про визначення проживання малолітніх дітей від 01.10.2020 №105/01-1948/В-140.

Сторони будучи належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Жук Т.С. подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Коваль Д.І. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що проти задоволення вимог позовної заяви не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, в якому народилися: ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1998 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №441.

Згідно доводів позивача з травня 2015 року сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільне господарство. Діти залишились проживати з матір`ю.

Позивач зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

У наданому Службою у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації висновку, що має рекомендаційний характер, зазначено, що проведено обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 та з`ясовано, що для проживання дітей створено всі необхідні умови, про що складено відповідний акт. Під час обстеження умов проживання проведено бесіду з дітьми, які повідомили, що батько їм телефонує, вони часто проводять час разом, з мамою їм проживати добре, вона завжди допомагає та підтримує. Мати дітей, відповідно до матеріалів справи, має самостійний дохід, достатній для матеріального забезпечення дітей. Батько до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не прийшов, своїх документів та пояснень не надав. Третя особа у справі Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації не заперечувала проти задоволення позову - визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .

За частиною першою статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом при оцінці доказів враховується те, що стороною відповідача визнається позов у доцільності проживання малолітніх дітей разом з їх матір`ю - позивачем у справі.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.

У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Будь-яке житло (житлове приміщення) наділяється визначеними інформаційними символами, котрі у своїй сукупності слугують його ідентифікації, вирізняючи його з-поміж однорідних речей (об`єктів нерухомості).

Таким чином, наявні законні підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітніх дітей сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 32, 48, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України,ст. 3, 17, 19, 151-153, 155, 162, 163 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1-16, 29 Цивільного кодексу України,ст. ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-289, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місце проживання малолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір`ю ОСОБА_1 .

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платників податків НОМЕР_3 )

відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платників податків НОМЕР_4

Суддя Р.В. Новак