КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Київ

Справа №755/15683/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/13049/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Руденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва ухвалену під головуванням судді Катющенко В.П. 01 липня 2020 року, повний текст рішення складений 10 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю,

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила: встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: - у користування позивача виділити житлову кімнату площею 18,5 кв.м, що відповідає фактичному користуванню спірною квартирою; - у користуванні відповідача залишити житлову кімнату, площею 10,8 кв.м; - в загальному користуванні залишити: кухню - 7,9 кв.м, вбиральню - 1,2 кв.м, ванну кімнату - 2,0 кв.м, коридор - 7,1 кв.м, вбудовану шафу - 0,3 кв.м, балкон 6.3/5.0 /т.1 а.с.39-40, 235-239/.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору довічного утримання, укладеного 02 вересня 2016 року, інші 7/12 частини вищевказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10 листопада 1998 року належать ОСОБА_2 02 вересня 2016 року між позивачем та третьою особою, ОСОБА_3 , був укладений Договір довічного утримання, за п. 12 якого набувач гарантує, що відчужувач залишає за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі. Відповідно до добровільного порядку користування квартирою, що існував між сторонами, протягом тривалого часу третя особа проживала і проживає в житловій кімнаті площею, 18,5 кв.м, а відповідач займає житлову кімнату 10,8 кв.м. Однак третя особа та відповідач останнім часом не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, склалися неприязні стосунки, внаслідок чого останній чинить перешкоди у користуванні квартирою, що є підставою для звернення позивачем до суду із позовом. Відповідач перешкоджає у користуванні кухнею і ванною, не дає можливості туди потрапити, двері зачинені. Відповідач разом із співмешканкою чинять проти третьої особи неправомірні дії, влаштовують лайки, наносять тілесні ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_3 звертався до правоохоронних органів та лікаря. Відповідно до п. 7 Договору утримання, позивач зобов`язана щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги за квартиру, оскільки там проживає третя особа, яку вона утримує. Оплачувати рахунки за комунальні послуги спільно немає можливості. Для укладення окремих договорів необхідно встановити порядок користування житловим приміщенням. Виконання обов`язків щодо оплати житлово-комунальних послуг ускладнюється наявністю лише одного особового рахунку. Таким чином, позивач, як співвласник квартири, частка якої їй належить на підставі Договору довічного утримання, звернулася до суду щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, у здійсненні яких відповідач їй перешкоджає.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що встановлення такого порядку користування призведе до порушення прав спільної часткової власності відповідача, який у такий спосіб позбавляється права виділу йому частки у майні для відповідного користування, що є неприпустимим з огляду на те, що власник не може використовувати своє право на шкоду іншим особам.

Крім того, судом першої інстанції враховано ту обставину, що внаслідок смерті третьої особи у справі, ОСОБА_3 підстави, на яких був заявлений позов, відпали.

Не погодилась із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що позивач пропонував представнику відповідача вирішити даний спір мирним шляхом при якому позивачу надавалась би менша кімната у користування, однак відповідач не згоден взагалі з ніяким спільним порядком користування квартирою і не має наміру взагалі його будь-яким чином визначати. Також суд допустив неправильне застосування норм матеріального права зазначивши, що задоволення вимог позивача призведе до порушення права спільної часткової власності іншого співвласника, однак визначення порядку користування квартирою, яка знаходиться у спільній частковій власності, жодним чином не порушить право власності відповідача на володіння, користування та розпорядження своєю часткою. Також вказує на те, що у випадку встановлення судом порядку користування квартирою допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Також зазначає, що відповідач, як при житті свого батька - третьої особи, так і після його смерті порушує право ОСОБА_1 на визначення порядку користування квартирою.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених і ній, просив про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 10 листопада 1998 року Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва згідно з розпорядженням (наказом) від 10 листопада 1998 року за № 2556 було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам його сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних долях, що зареєстровано у реєстрову книгу за № 3463 від 10 листопада 1998 року /т.1 а.с.7/.

Відповідно до Технічного паспорту, виготовленого 18 травня 2016 року ПП «Бюро технічної інвентаризації та оцінки» квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м, складається з 1 житлової кімнати площею 18,5 кв.м, 1 житлової кімнати площею 10,8 кв.м, кухні площею 7,9 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, коридору площею 7,1 кв.м, балкону площею 6,3/5,0 кв.м /т.1 а.с.8-9/.

Із довідки про місце проживання та склад сім`ї № 02/04/4-161 від 03 червня 2016 року, виданої Сервісним центром, у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: ОСОБА_3 , власник, на якого відкрито особовий рахунок, та його син ОСОБА_2 /т.1 а.с.15/.

02 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., та зареєстрований у реєстрі за № 1244 /т.1 а.с.3-6/.

За умовами п. 1 Договору довічного утримання ОСОБА_3 передав у власність, а набувач, ОСОБА_1 , отримала у власність 5/12 частини квартири АДРЕСА_1 , та взамін чого набувач зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Вказана частина квартири, яка відчужується, складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 52,8 кв.м, в тому числі жилою площею - 29,3 кв.м.

За п. 2 Договору відчужувана частина квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_3 та належить йому: 1/3 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації м. Києва 10 листопада 1998 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 10 листопада 1998 року за № 2556 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 3463 від 10 листопада 1998 року, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 02 вересня 2016 року за номером запису про право власності: 16200660, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000; 1/12 частина квартири належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Анцифєровою А.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 02 вересня 2016 року за реєстровим № 1242, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав 02 вересня 2016 року за номером запису про право власності: 16200747, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 000.

Згідно із Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70979802 від 20 жовтня 2016 року 5/12 частин об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер: 000, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної спільної часткової власності належать ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 1244, виданий 02 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., номер запису про право власності: 16201782 від 02 вересня 2016 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31214188 від 02 вересня 2016 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Анцифєрової А.С.

На вказаний об`єкт нерухомого майна 02 вересня 2016 року державним реєстратором: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 1245, виданого 02 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Анцифєровою А.С., та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31214121 від 02 вересня 2016 року, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Анцифєрової А.С., зареєстровано обтяження, що зареєстровано в реєстрі за № 1245, в реєстрі для заборон № 25, номер запису: 16201732 у виді заборони на нерухоме майно /т.1 а.с.16/.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 направлено відповідачу ОСОБА_2 заяву про розділ особового рахунку від 14 квітня 2017 року, в якій вона просить надати письмову згоду на розділ особового рахунку за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про результати розгляду заяви повідомити /т.1 а.с.90-92/.

Також, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 направлено заяву про розподіл особового рахунку від 14 квітня 2017 року до Комунального концерну «Центр комунального сервісу», в якій вона просить розділити особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /т.1 а.с.94-96/.

Згідно відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 04 травня 2017 року № 141-Ш на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_7 за результатами розгляду звернення стосовно розподілу особового рахунку повідомляється про відсутність правових підстав для здійснення розподілу особового рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не надано документів, що підтверджують виділену в натурі частку із загального майна /т.1 а.с.98-99/.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року у справі № 755/10327/17 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова (Баранець) Алла Миколаївна, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору довічного утримання відмовлено /т.1 а.с.168-169/.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року змінено в частині правового обґрунтування. В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року залишено без змін /т.1 а.с.170-171/.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві, про що 11 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис № 2919, та 11 лютого 2019 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції в місті Києві видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 /т.1 а.с.214,240/.

01 квітня 2019 року позивачем направлено на ім'я відповідача лист з проханням надати їй, як співвласнику квартири, доступ до квартири за адресою: АДРЕСА_1 для вселення 08 квітня 2019 року.

08 квітня 2019 року позивачем ОСОБА_1 , адвокатом Камінським В.В. та представником за довіреністю ОСОБА_9 складено Акт про недопуск до житлового приміщення (квартири) законного власника, відповідно до якого ОСОБА_2 було відмовлено надати доступ в житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Від підписання Акту ОСОБА_2 відмовився. Про даний факт було повідомлено працівників національної поліції, які в день складання акту здійснювали виїзд на квартиру /т.1 а.с.242/.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В порядку ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач набула право власності на 5/12 частин квартири, на підставі договору довічного утримання від 02 вересня 2016 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 , який на час розгляду справи є чинним. Інша частина квартири, тобто 7/12 належить відповідачу ОСОБА_2 , який є сином ОСОБА_3 ..

Вказана квартира має загальну площу 52,8 кв.м, житлову площу 29,3 кв.м і складається з двох житлових кімнат. А отже позивачу відповідно до її частки належить 22 кв.м загальної площі і 12,2 кв.м житлової площі.

За життя ОСОБА_3 проживав у спірній квартирі, займав кімнату площею 18,5 кв.м. Іншу кімнату площею 10,8 кв. м займав, і досі займає відповідач ОСОБА_2 разом з сім`єю. Позивач в спірній квартирі не проживає. Між сторонами мають місце неприязні стосунки. Вказані обставини визнаються сторонами у справі.

При зверненні до суду позивач вказувала на наявність перешкод у ОСОБА_3 , за яким залишалось право користування спірною квартирною до його смерті, на користування цим житлом. Проте в матеріалах справи відсутні докази наявності таких перешкод. До того ж твердження позивача є суперечливими, так як вона, посилаючись на фактичне займання ОСОБА_3 кімнати площею 18,5 кв.м., просить виділити їй в користування саме цю кімнату. Разом з цим, площа даної кімнати перевищує розмір частки позивача у праві спільної часткової власності.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи викладені норми чинного законодавства України, задоволення вимог позивача призведе до порушення права спільної часткової власності іншого співвласника квартири - ОСОБА_2 , що є неприпустимим.

Представник позивача в апеляційній скарзі вказує на те, що ними пропонувалось відповідачу вирішити даний спір мирним шляхом, при якому позивачу надавалась б менша кімната у користування, яка була відхилена відповідачем. Проте, вважає, що вказані обставини мали бути враховані судом. На стадії апеляційного розгляду судом також надавалась можливість мирного врегулювання спору. Однак сторонами не досягнуто згоди.

Вирішуючи вказане питання колегія суддів виходить з наступного.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу

Позивач визначила предмет позову, як визначення порядку користування квартирою та просила виділити у її користування саме кімнату площею 18,5 кв.м, що, як встановлено вище, не підлягає до задоволення. При цьому слід зазначити, що позивач в первинній редакції просила про виділення їй кімнати 10,8 кв.м, потім вона двічі уточнювала позовні вимоги, наполягала на виділення їй кімнати площею 18, 5 кв.м посилаючи на усталений порядок користування. Однак між сторонами у справі не склалось порядку користування квартирою, так як позивач в цій квартирі не проживала. Та обставина, що позивач набуває прав після ОСОБА_3 не впливає на визначення порядку користування квартирою. А питання наявності саме у неї перешкод у користуванні власністю не було предметом даного судового розгляду.

Отже виходячи з визначених позивачем предмету та підстав позову, діючи в межах заявлених позовних вимог, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у їх задоволенні, і доводами апеляційної скарги це не спростовується.

Таким чином, судом першої інстанції надана вірна оцінка поданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати при зверненні з апеляційною скаргою, компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М.Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 30 листопада 2020 року.