ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3582/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

У вересня 2019 року ОСОБА_4 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_4 ) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_2 ), третя особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору дарування від 04.09.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 31.12.1971 по 09.06.1997 роки перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . За час спільного проживання колишнім подружжям набуто спільне майно, зокрема житловий будинок АДРЕСА_1 . У вересні 2018 року їй стало відомо, що будинок, який вони разом будували та ввели в експлуатацію в 1989 році ОСОБА_5 подарував своїй нинішній дружині ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що під час укладення спірного договору не було отримано її згоду, як співвласника звернулася до суду з позовом та просить визнати недійсним договір дарування від 04.09.2018 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Шапченко О.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3-701, згідно якого ОСОБА_5 передав безоплатно у подарунок ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 39,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

09.09.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Лужецькій О.Р.

Ухвалою суду від 23.09.2019 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

16.10.2019 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечуючи проти задоволення позову, посилалась на те, що з моменту розірвання шлюбу, тобто з 09.06.1997 року позивачка не зверталася до суду з позовом про поділ майна подружжя, а відтак пропустила строк позовної давності, тому з 09.06.2000 року ОСОБА_5 був одноосібним власником житлового будинку. Крім того, звертає увагу, що 06.12.1998 року у приватному житловому будинку АДРЕСА_1 сталася пожежа, під час якої будинок та майно згоріло повністю, а ОСОБА_5 з ОСОБА_2 разом побудували новий будинок.

08.11.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що позивачем не пропущено строк позовної давності про визнання недійсним договору дарування від 04.09.2018 року. Зауважив, що факт пожежі не впливає на ті права, які набула позивач з моменту будівництва будинку у шлюбі з ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 13.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, пославшись на обставини викладені у відзиві, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що з 31.12.1971 по 09.06.1997 роки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Харківського районного суду м. Києва від 09.06.1997 року розірвано.

14.08.1997 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

За час спільного проживання подружжя побудувало житловий будинок АДРЕСА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва про право на особисту власність на домоволодіння від 10.03.1989 року на праві власності належить домоволодіння, що розміщене в АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на домоволодіння.

Домоволодіння складається з одного жилого будинку. Свідоцтво видане за рішенням виконкому Харківської райради народних депутатів в м. Києві за № 140 від 27.02.1989 року.

Згідно архівного витягу із рішення виконавчого комітету Харківської районного ради народних депутатів м. Києва від 27.02.1989 року № 140 «Про затвердження актів прийому до експлуатації будинків» вирішено оформити право особистої власності ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 844 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат площею 33,7 кв.м., трьох підсобних приміщень площею 22,9 кв.м. Надвірні споруди: сарай Б,В, погреб, вбиральня, огорожа, замощення. Забудовано в 1973 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Положеннями частини першої статті 251 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Судом встановлено, що 04.09.2018 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок під літ. «Е» загальною площею 39,9 кв.м., житловою площею 22,4 кв.м. з будівлями: погріб під літ «Г», убиральня під літ. «Д», огорожа під № 1.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що у вересні 2018 року їй стало відомо, що будинок, який вони разом з ОСОБА_5 будували був подарований ним своїй нинішній дружині ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що під час укладення спірного договору не було отримано її згоду, як співвласника просила визнати недійсним договір дарування від 04.09.2018 року.

Судом встановлено, що 06.12.1998 року у приватному житловому будинку, який належить ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 внаслідок необережності при палінні ОСОБА_7 сталася пожежа, під час якої будинок та майно згоріло повністю. Дана подія підтверджена належними та допустимими доказами та позивачем не спростована.

За приписами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з позовом, посилається на порушення її прав під час відчуження спірного житлового будинку, однак судом встановлено, що житловий будинок, який був побудований колишнім подружжям та становив спільне сумісне майно був знищений вогнем повністю, позивачем не надано належних і допустимими доказів на підтвердження того, що спірний будинок набутий нею та ОСОБА_5 як подружжям продовжував існувати станом на день укладення договору дарування, а саме 04.09.1018 року, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання недійсним договору дарування житлового будинку від 04.09.2018 року є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Аргументи представника відповідача щодо пропущення на думку відповідача строку позовної давності для вимоги про поділ майна, встановлений частиною третьою статті 29 КпШС суд відкидає, оскільки ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, а не з вимогою про поділ майна.

Згідно вимог статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Сьома Київська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА