ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 953/21757/19

провадження № 22-ц/818/3575/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про завтердження мирової угоди,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_2 , в якому просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з липня 2011 року по липень 2013 року, визнати легковий автомобіль Mitsubishi Outlander 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також здійснити поділ зазначеного автомобілю шляхом виділення у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частки у справі власності на автомобіль кожному.

Позовна заява мотивована тим, що в період з липня 2011 року по липень 2013 року проживав із відповідачем у м.Києві однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали сімейний бюджет. В період проживання однією сім`єю відповідачем за їх спільні кошти був придбаний автомобіль Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 , який є об`єктом спільної сумісної власності та на підставі ст.ст.71, 74 СК України підлягає поділу.

Відповідач - ОСОБА_2 , у поданому відзиві зазначила, що дійсно вона із позивачем в період з липня 2011року по липень 2013 року проживали в одній квартирі, мали стосунки, проте жодних значних покупок не робили, оскільки були студентами. За оренду житла значну частину коштів сплачувала її матір - ОСОБА_3 .. Про автомобіль Mitsubishi Outlander, номерний знак НОМЕР_1 їй нічого не відомо, він ніколи їй на праві власності не належав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Судове рішення мотивовано тим, що позивач всупереч ст. ст. 12, 13, 81, 83 ЦПК України на надав суду належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог, внаслідок чого підстави для їх задоволення відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, позивачем була надана копія договору оренди житла, з якого вбачається, що він тривалий час мешкав спільно з відповідачем та її матір`ю за однією адресою. Також у позовній заяві позивачем ставилося питання про можливість допиту свідків. Оскільки у відзиві відповідача стало очевидним, що вона визнала факт спільного проживання з ОСОБА_5 , останній справедливо вважав зазначену обставину такою, що не потребує доказування в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а тому не подавав додаткових доказів. Позивач вважає позицію суду необ`єктивною, оскільки порушується принцип диспозитивності та рівності сторін. Щодо спірного автомобілю, то у позивача наявна розписка від ОСОБА_2 , яка ще 01.08.2013 року взяла на себе зобов`язання здійснити продаж автомобілю та сплатити позивачу компенсацію в розмірі половини вартості продажу, однак, цих дій не вчинила та грошових коштів ОСОБА_1 не повернула.

15 жовтня 2020 року сторони у справі звернулись до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди за умовами якої:

1.Позивачем пред`явлено позов до Відповідача про встановлення факту проживання однією сімєю протягом періоду часу з липня 2011 року до липня 2013 року, визнання спільною сумісною власністю легкового автомобіля Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та його поділ.

2.Ця Мирова угода укладена Сторонами у відповідності до ст. 207 ЦПК України для вирішення по обопільній згоді виниклого спору, який став підставою для пред`явлення значеного вище позову.

3.За цією Мировою угодою Відповідач визнає факт спільного проживання із Позивачем однією сім`єю протягом періоду часу з липня 2011 року до липня 2013 року, а також визнає факт придбання легкового автомобіля Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 протягом вказаного періоду за спільні із Позивачем грошові кошти.

4.Позивач, підписуючи цю Мирову угоду, відмовляється від своїх вимог до Відповідача про поділ легкового автомобіля Mitsubishi Outlander, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 . в обмін на отримання від Відповідача грошової компенсації, яку Сторони згодили в розмірі 27500 (двадцять сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. (еквівалент 1000 доларів США за курсом НБУ).

5.Сторони домовилися, що Відповідач зобов`язується та гарантує сплатити Позивачу суму грошової компенсації, вказану у п.4 Мирової угоди, протягом десяти календарних днів з моменту затвердження судом Мирової угоди.

6.Ця Мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження судом і діє до повного виконання зобов`язання, передбаченого цією Мировою угодою.

7.Ухвала суду про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження».

8.Сторони підтверджують, що Мирову угоду підписано ними з усвідомленням його предмета та умов.

9.Позивачу та Відповідачу зрозумілі наслідки передбачені ст. 207, 255 ЦПК України.

10.Мирова угода складена в трьох примірниках, які мають однакову юридичну силу, одному для кожної із Сторін та суду.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи спільної заяви, умови мирової угоди та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі не підлягає задоволенню за таких підстав.

Так, згідно частини 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Право сторін укласти мирову угоду в суді апеляційної інстанції передбачено статтею 373 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 та 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Предметом позову є спосіб захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, стосовно якої позивач просив ухвалити судове рішення.

Тобто, мирова угода це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмет спору, який відповідно до позовної заяви складається з суті та змісту правовідносин сторін та є матеріально правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, або яка зачіпає права та інтереси інших осіб або стосується інших правовідносин.

Надана сторонами мирова угода не відповідає вимогам закону та виходить за межі предмету позову, оскільки з позовними вимогами щодо компенсації вартості автомобіля позивач не звертався. Умови мирової угоди залежать також від багатьох інших факторів, таких як: оформлення рухомого майна з обов`язковою державною реєстрацією, з`ясування наявності заборони відчуження рухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб, та інших обставини, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ч. 5 статті 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що мирова угода сторін не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, у зв`язку з чим не може бути затверджена судом.

Керуючись ст. ст. 207, 256, 373, 374 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі № 953/21757/19 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук