Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1037/20
Провадження № 2/553/632/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01.12.2020м. Полтава
Ленінський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді: Тимчука Р.І,
при секретарі: Лунич Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії,
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що відповідно до наказу від 04.11.2019 року № 64-к він був звільнений із займаної посади, однак не отримав заборгованість по заробітній платі в сумі 95 901,80 грн., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 2 877,05 грн., середній заробіток у розмірі 82 270,79 грн. та, у зв`язку з цим, просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача до суду не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 12.06.2018 року по 04.11.2019 року перебував у трудових відносинах із Державним підприємством «Полтавський комбінат хлібопродуктів».
04.01.2019 року ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» було відключено від електропостачання, у зв`язку з чим здійснювати виробничу діяльність та забезпечувати працівників належними умовами праці на робочих місцях стало неможливо. У зв`язку з цим на підприємстві було видано наказ №3 від 04.01.2019 року «Про простій підприємства». Який діє і до теперішнього часу.
Разом з цим, наказом №54 від 08.04.2019 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 з 08.04.2019 року було незаконно відсторонено від роботи.
Згідно зі ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.
Через невиплату заробітної плати, позивач був змушений звертатися до суду з заявою про видачу судового наказу. Так, 07.05.2019 року Ленінським районним судом м.Полтави було видано судовий наказ про стягнення з ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітній платі у розмірі 38 649,96 грн. станом на 08.04.2019 року.
У зв`язку з відсутністю належним умов праці та невиплатою заробітної плати, позивачем було написано заяву про звільнення і наказом № 64-к від 04.11.2019 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади. Цим же наказом було зобов`язано бухгалтерію провести оплату за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 12.06.2018 року по 11.06.2019 року 28 календарних днів та з 12.06.2019 року по 04.11.2019 року 10 календарних днів.
Заборгованість за заробітній платі при звільненні сплачено так і не було.
Згодом позивачеві стало відомо, що за період з 08.04.2019 року (з моменту відсторонення) по день фактичного звільнення 04.11.2019 року йому безпідставно не нараховували заробітну плату. Про даний факт ОСОБА_1 ніхто не повідомляв та не попереджав.
Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або про зміну діючих умов праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Таким чином, ОСОБА_1 безпідставно не нараховувалася заробітна плата за період з 08.04.2019 року по 04.11.2019 року, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальний розмір заборгованості, як частково нарахованої (компенсація за невикористану відпустку у листопаді 2019 року), так і не нарахованої, що підлягає стягненню із ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» за період із квітня 2019 року по час звільнення ОСОБА_1 , 04.11.2019 року і становить 95 901,80 грн. (розрахунок а.с. 3-4).
Статтею 51 Податкового кодексу України зазначено, що платники податків, у тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.
У зв`язку з чим, при нарахуванні заробітної плати ДП «Полтавський комбінат хлібопродуктів» зобов`язаний подати до органів державної податкової служби відповідний податковий розрахунок.
Статтею 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення.
Згідно ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку про звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Згідно з ч.1 ст.27 ЗУ «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом міністрів України.
Кабінет міністрів в своїй постанові від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначив методику такого розрахунку. Розрахунок міститься в матеріалах справи.
Відповідно до наданого розрахунку, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 11 752,97 грн. За період з 04.11.2019 року по день подачі позову 27.05.2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку склав 82 270,79 грн. (розрахунок а.с.6)
Окрім того, беручи до уваги той факт, що відповідач не виплачував заробітну плату, починаючи з квітня 2019 року по теперішній час та враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації, яка належить до стягнення становить 2 877,05 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 95 901,80 грн., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 2 877,05 грн., середній заробіток у розмірі 82 270,79 грн., а всього 181 049,64 грн.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., вказуючи, що тим, що відповідач ухиляється від видачі інформації про розмір його заробітної плати та не сплачує заборгованість по ній, йому спричинено значну моральну шкоду.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.
Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи, та взявши до уваги той факт, що позивач до суду не з`явився, не обгрунтував належним чином заподіяну йому моральну шкоду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 3, 4, 5, 11, 12, 19, 81, 89, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України та статтями 36, 38, 44, 113, 115-117, 237-1, 233 КЗпП України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заробітної плати та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Державне підприємство «Полтавський комбінат хлібопродуктів» нарахувати заробітну плату ОСОБА_1 за період з квітня 2019 року по листопад 2019 року у розмірі не менше середньомісячного заробітку та подати відповідний податковий розрахунок про нарахування заробітної плати до органів державної податкової служби.
Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 95 901,80 грн., компенсацію втрати частини доходів у розмірі 2 877,05 грн., середній заробіток у розмірі 82 270,79 грн., а всього 181 049,64 грн. (сто вісімдесят одна тисяча сорок дев`ять гривень 64 коп.)
Стягнути з Державного підприємства «Полтавський комбінат хлібопродуктів» на користь держави судовий збір в розмірі 1 810 грн. 50 коп.
В іншій частині відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук