ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

26 листопада 2020 року

м. Харків

справа № 641/9040/19

провадження № 22-ц/818/4713/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів колегії: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання: Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 ,на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Богдан М.В., -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати факт незаконного утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; забезпечити повернення малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 . У разі, якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 передати малолітнього сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові, ОСОБА_5 для забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що з 5 грудня 2015 року ОСОБА_5 і ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 28 грудня 2017 року сім`я ОСОБА_7 переїхала до держави Ізраїль на постійне місце проживання за процедурою репатріації та оформлення громадянства Ізраїлю. 28 грудня 2017 року сторони у справі отримали паспорт родини репатріантів, що видається при першому перетинанні кордону Ізраїлю за процедурою репатріації. Другого січня 2018 року ОСОБА_5 і ОСОБА_2 отримали громадянство Ізраїлю та внутрішні паспорта громадян Ізраїлю. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сім`ї ОСОБА_7 народився син ОСОБА_6 . Згідно зі свідоцтвом про народження дитина народилася у місті Холон у лікарні А. Вольфсон, номер посвідчення особи НОМЕР_1 , що підтверджує його статус громадянина Ізраїлю. З моменту народження та до часу, коли сторони поїхали до України з метою відвідати рідних та друзів, а саме: 26 липня 2019 року, ОСОБА_6 разом з батьками проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина знаходиться на медичному обліку та проходила всі необхідні медичні дослідження у клініці ОСОБА_8 .

Відповідач весь час, з моменту їх переїзду до Ізраїлю та народження дитини, не працювала та займалась вихованням сина. Позивач матеріально забезпечував родину, створював умови задля найкращого розвитку дитини та достатку їх родини, допомагав у догляді за дитиною, працював на власному приватному підприємстві « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де працює і на теперішній час.

26 липня 2019 року ОСОБА_5 разом з ОСОБА_2 та дитиною прилетіли до України з метою відвідати батьків та друзів. При перетинанні кордону України, ними були пред`явленні закордоні паспорти громадян Ізраїлю. 08 серпня 2019 року ОСОБА_5 був змушений повернутися до Ізраїлю. За домовленістю з дружиною, вона з сином залишилися погостювати у своїх батьків та повинна була повернутися до Ізраїлю разом з ОСОБА_9 04 вересня 2019 року.

У зазначену дату ОСОБА_2 до держави Ізраїль не повернулася, передзвонила позивачу та повідомила про те, що не збирається приїжджати до нього і повертати дитину. Після тривалих переговорів та його пропонувань вирішити усі питання щодо розірвання шлюбу та виховання їх дитини у рамках діючого законодавства шляхом укладання контракту, дружина взяла білети до Ізраїлю на 17 жовтня 2019 року. Але і 17.10.2019 ОСОБА_2 із дитиною не прилетіла, телефоном повідомила, що авіа квітки вона повернула, розпочинає процедуру розірвання шлюбу та повертати дитину додому не збирається. Будь-якої усної чи письмової згоди на зміну постійного місця проживання дитини позивач не надавав, відповідач порушила його батьківські права, одноособово визначивши постійне місце проживання дитини в Україні. Окрім того, ОСОБА_5 неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про необхідність повернення дитини до місця постійного проживання як телефоном і смс - повідомленнями, так і направленням листів засобами електронної пошти.

Також ним було повідомлено відповідача, що усі витрати, пов`язані з поверненням їх з дитиною до Ізраїлю, будуть ним оплачені. Протягом перебування відповідача з ОСОБА_9 на території України, позивач переказував кошти своїй матері - ОСОБА_10 для того, щоб вона купувала необхідні продукти для дитини та передавала їх відповідачу. Подальше утримання дитини на території України без його згоди не законне.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 має квартиру для проживання із сином, матеріально забезпечена, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Даніель перебуває під наглядом фахівців КПП «Міська дитяча поліклініка № 1» Харківської міської ради. Питання доцільності повернення малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до держави Ізраїль за місцем проживання батька, ОСОБА_5 розглядалося на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, під час якого були присутні ОСОБА_2 та представник батька дитини, які надали свої пояснення. Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав за недоцільне повернення малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до держави Ізраїль за місцем проживання батька, ОСОБА_5 . Позивач не надав доказів того, що держава Ізраїль є постійним місцем проживання дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (не надані відомості про страхові поліси дитини тощо). ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України та має місце проживання в м. Харкові. Наявними у справі доказами підтверджено, що дитина прижилась у новому середовищі. ОСОБА_5 не довів свого працевлаштування в державі Ізраїль, свого соціального статусу. Позивач не надав достатніх доказів на підтвердження здійснення ним права піклування щодо малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , й відомостей про те, що при неповерненні дитини у запланований день - 04.09.2019 р., позивач здійснював фактичне чи з юридичних підстав піклування про дитину; є серйозний ризик того, що повернення дитини може завдати їй фізичної або психічної шкоди або створити для дитини нетерпиму обстановку та порушити її тісний зв`язок з матір`ю. Також враховано, що дитина вже рік проживає на території України.

У серпні 2020 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наданими доказами підтверджується набуття ОСОБА_9 статусу громадянина Ізраїля з народження та його проживання з 22.03.2018 по 26.07.2019 разом з батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_2 у міста Бат-Ям держави Ізраїль. Оскільки дитина проживала разом із батьками на час її незаконного переміщення в Україну ОСОБА_5 фактично здійснював права на опіку та продовжував би здійснювати такі права, якби не незаконне переміщення. Проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_2 жодним доказом не доведене, натомість у матеріалах справи наявне роз`яснення уповноважених органів держави Україна про підстави відмови зареєструвати місце проживання ОСОБА_6 . Гаазькою Конвенцією 1980 року встановлений вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця її постійного проживання. І ОСОБА_2 не довела наявності жодної з цих обставин.

Двадцять шостого листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, у якому просить зупинити провадження у справі № 641/9040/19 через об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи № 641/8309/19, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 641/8309/19. У разі неможливості зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 641/8309/19 ОСОБА_2 просить зупинити провадження у справі № 641/9040/19 через об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення Верховним Судом питання щодо перегляду ухвали Харківського апеляційного суду справи про зупинення провадження у справі № 641/8309/19, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду за наслідками такого перегляду.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_2 зверталася до Комінтернівського районного суду м. Харкова із позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 та встановлення місяця проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (цивільна справа № 641/8309/19). Рішенням суду у цивільній справі № 641/8309/19 позов ОСОБА_2 задоволений. Ухвалою Харківського апеляційного суду було відкрите провадження та вирішене питання про зупинення провадження у справі № 641/8309/19 до вирішення справи № 641/9040/19. Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2020 року відкрите провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу суду апеляційної інстанції про зупинення провадження, яка станом на 26.11.2020 не розглянута. До перегляду Верховним Судом зазначеної ухвали розгляд цивільної справи № 641/9040/19 не можливий. Якщо Харківський апеляційний суд продовжить розгляд справи № 641/9040/19 до вирішення справи Верховним Судом питання щодо перегляду ухвали апеляційного суду, то за певних обставин позиції апеляційного суду у справі №641/9040/19, вирішення справи №641/8309/19 судом апеляційної інстанції та судом касаційної інстанції буде фактично позбавлено можливості винесення таких рішень на користь позивача, позбавлено диспозитивності, змагальності сторін та фактично позбавлено предмету спору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до суду з дійсним позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визнати факт незаконного утримання ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; забезпечити повернення малолітньої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 . У разі, якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 передати малолітнього сина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові, ОСОБА_5 для забезпечення повернення дитини до місця постійного проживання до Держави Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-7).

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п.6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).

Визнаючи наявність підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

ОСОБА_2 просить зупинити провадження у дійсній цивільній справі № 641/9040/19 до набрання законної сили судовим рішенням або перегляду Верховним Судом ухвали про зупинення провадження у справі № 641/8309/19 за її позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 та встановлення місяця проживання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_2 .

У клопотанні про зупинення провадження відповідач не зазначає, які питання чи умови у цивільній справі № 641/8309/19 стосуються підстав пред`явлення позову у дійсній цивільній справі.

Під час розгляду позову ОСОБА_2 у цивільній справі № 641/9040/19 підлягають установленню обставини постійного мешкання дитини в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт «а» частини першої статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, що ратифікована Україною 11 січня 2006 року); переміщення або утримання дитини є порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції); здійснення позивачем фактично права на опіку до переміщення дитини або можливе здійснення таких прав, якби не переміщення або утримання (пункт «b» частини першої статті 3 Конвенції).

Дійсний позов та позов про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 і визначення місця проживання дитини мають різні предмет і підстави, обставини, що підлягають установленню, тому колегія суддів уважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , підтриманого в судової засіданні її представником ОСОБА_3 у судовому засіданні, належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 251, 260, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук