Дата документу 25.11.2020 Справа № 311/2556/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/2556/19Головуючий у 1-й інстанції Нікандрова С.О. Повний текст рішення складено 07.08.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/2963/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу, укладеного без наміру створити сім`ю, недійсним

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-7), в якому просила визнати шлюб, укладений в рамках «пілотного проекту» «шлюб за добу», між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 19.09.2018 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №1254, недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 19 вересня 2018 року в Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області терміново в рамках пілотного проекту «шлюб за добу» відповідно до розпорядження КМУ від 13 липня 2016 року №502-р «Про запровадження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу» і наказу Міністерства юстиції України №2247/5 від 22 липня 2016 року, було зареєстровано шлюб між її дідусем ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер. Причиною його смерті стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами. Хвороба протікала дуже важко, останні півроку ОСОБА_3 почував себе дуже погано, його виснажували постійні болі, він ледве пересувався. За життя ОСОБА_3 склав заповіт. Яким заповідав позивачу ОСОБА_1 все належне йому майно. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса, але не має можливості оформити спадкові права у зв`язку з тим, що відповідач володіє всіма правовстановлюючими документами, не надає доступ у квартиру, забрала належний померлому автомобіль ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_2 з`явилася у житті ОСОБА_3 безпосередньо перед його смертю. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 відповідач продовжувала проживати у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , шлюбні обов`язки не виконувала, за чоловіком не доглядала, їжу не готувала, одежу та одяг не прала, не проявила зацікавленості і жодних намірів створювати повноцінну сім`ю, а лише переслідувала корисливі цілі.

Отже, позивач вважала, що відповідач ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя. Крім того, реєстрація шлюбу проведена в рамках пілотного проекту «шлюб за добу», що суперечить вимогам ст. 32 Сімейного кодексу України.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Нікандрову С.О. (а.с. 31).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 35) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року (а.с. 120-125) в задоволенні позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 130-137) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 139).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 04 вересня 2020 року (а.с. 140), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 142), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 149-163).

У судове засідання 25 листопада 2020 року належним чином повідомлена апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи через свого представника - адвоката Дорошева С.І., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Навпаки, раніше позивач ОСОБА_1 подавала апеляційному суду до своєї вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі заяву (а.с. 136), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 та на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив: заяву позивача задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останньої за присутністю її представника - адвоката Дорошева С.І. (а.с. 27-30), відповідача ОСОБА_2 та представника останньої - адвоката Лисенко І.Ю. (а.с.170).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у повному обсязі у цій справі, керувався ст. 12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Ч 1 ст. 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 36 ч. 1 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, шлюб - це добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку та з дотриманням вимог закону, і, такий, що породжує у них особисті та майнові права подружжя, умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб.

Реєстрації шлюбу передує певний порядок. Відповідно до ч. 2 ст. 28 СК України заява про реєстрацію шлюбу подається чоловіком та жінкою особисто. Так само лише при особистій присутності чоловіка і жінки відбувається реєстрація шлюбу та видається свідоцтво про шлюб (ст. 34 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_3 , 1936 р.н., і ОСОБА_2 , 1953 р.н., раніше вже перебували в шлюбі з 04 березня 1994 року по 11 листопада 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.03.1995 року (а.с.50), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 19.09.2018 року (а.с.52). Шлюб розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 серпня 2003 року.

19 вересня 2018 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Запорізькому міському відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, номер актового запису 1254, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №9 від 23.04.2019 року (а.с.8) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 19.09.2018 року (а.с.55).

19 вересня 2018 року ОСОБА_3 також оформив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М. і зареєстрований а реєстрі за №535, яким все належне йому майно і майнові права на час смерті заповідав позивачеві у цій справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 02.10.2018 року (а.с.13).

Згідно із висновком експерта Дніпрорудненського міжрайонного відділення СМЕ №298 від 10.11.2018 року (а.с.15-18) та довідки про причини смерті (а.с.14), причиною смерті ОСОБА_3 стало злоякісне новоутворення головного бронху правої легені (недиференційований вівсяноклітинний рак) з метастазами, що призвело до інтоксикації організму.

За клопотанням представника позивача - адвоката Дорошева С.І. судом першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного з`ясування обставин цієї справи були допитані такі свідки:

Свідок ОСОБА_5 (а.с. 103), яка пояснила, що була знайома з померлим ОСОБА_3 з 80-х років. ОСОБА_3 був членом громадської організації «Діти війни», а також перебував в складі ради громадської організації і був активним її учасником. Знає, що сім`ї у ОСОБА_3 не було, після розлучення з дружиною він проживав сам в квартирі по АДРЕСА_2 . Відповідачку ОСОБА_2 також знає, раніше вона працювала продавцем м`яса в магазині на вул. Набережна, ОСОБА_3 до неї ходив на початку 2000-х років. Всі свята члени громадської організації «Діти війни» святкували разом, втому числі ОСОБА_3 , при цьому він ніколи не говорив про те, що у нього є жінка і не приводив дружину. Пояснила також, що майже кожного місяця бувала в квартирі ОСОБА_3 , проте ніколи не бачила в його помешканні жінок або жіночих речей. Приблизно в серпні 2018 року ОСОБА_3 приходив до неї додому, після чого їздив на обстеження до м. Запоріжжя, а коли повернувся, то повідомив, що він більше не жилець. ОСОБА_3 розповідав їй, що хтось йому готує і носить їжу, проте хто це не говорив. Останній час перед смертю ОСОБА_3 у зв`язку зі станом здоров`я не приходив до громадської організації. Повідомила також, що їй нічого не відомо про укладення 19 вересня 2018 року ОСОБА_3 шлюбу. Про те, що ОСОБА_3 помер їй ніхто не повідомив, і вона дізналася про це випадково вже після його похорон.

Свідок ОСОБА_6 (а.с.103) пояснив, що починаючи приблизно з 2007 року до осені 2018 року підтримував дружні стосунки з ОСОБА_3 , разом з ним мали в дачному кооперативі земельні ділянки, іноді ходили на рибалку. ОСОБА_3 в період весни до осені кожного року постійно знаходився на дачній ділянці. Жодного разу не бачив, щоб разом з ОСОБА_3 на дачу приїжджали жінки, також ніколи не бачив на дачі ОСОБА_2 . Одного разу, приблизно три роки тому назад, в бесіді з ОСОБА_3 останній казав, що не хоче обговорювати його самотність, тому він зрозумів, що він проживав один. Приблизно за півтори неділі до смерті ОСОБА_3 він телефонував останньому, проте той не відповів. Про смерть ОСОБА_3 він не знав, дізнався від казначея кооперативу лише, що дружина вивезла з дачної ділянки ОСОБА_3 речі.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона працює казначеєм в садовому товаристві, у якому ОСОБА_3 мав дачну ділянку. Вона постійно проживає на території дачного кооперативу і їй відомо, що ОСОБА_3 в літній період також постійно проживав на дачі, де у нього був будинок, пристосований для проживання. На дачну ділянку ОСОБА_3 приїжджав сам. В один з днів восени 2018 року до дачної ділянки ОСОБА_3 під`їхав автомобіль з причепом. Чоловік, який назвався зятем ОСОБА_3 погрузив на причеп майно, яке належало ОСОБА_3 і повідомив, що останній помер. Їй відомо, що за житті ОСОБА_3 хотів переписати дачну ділянку на племінника, проте не встиг це зробити. Після смерті ОСОБА_3 дачна ділянка була переоформлена на онуку померлого ОСОБА_1 , яка у подальшому переоформила її на іншу особу. Також пояснила, що з померлим ОСОБА_3 про особисте не спілкувалася і їй не відомі обставини його особистого життя.

За клопотанням представника відповідача - адвоката Лисенко І.Ю. судом першої інстанції також були допитані такі свідки:

Свідок ОСОБА_8 (а.с.102) пояснила, що працювала разом з ОСОБА_3 в колгоспі « Завет Ілліча » в с. Гюновка. В 90-ті роки їздили працювати на поля разом з ОСОБА_3 і ОСОБА_10 , які казали, що вони чоловік і дружина. Приблизно в липні-серпні 2018 року в м. Дніпрорудне вона зустріла ОСОБА_3 , який казав, що у нього зовсім поганий стан здоров`я. Вона запитала у ОСОБА_3 на що він розлучився з ОСОБА_11 , а він відповів, що він просить ОСОБА_11 доглядати за ним, сказав «так просить надо, чтобы назад повернулася».

Свідок ОСОБА_12 (а.с.101) пояснив, що з 1991 року він перебуває у шлюбі з донькою ОСОБА_2 . Відповідно ОСОБА_2 є його тещею, а померлий ОСОБА_3 тесть. З 90-х років ОСОБА_3 і ОСОБА_2 перебували в шлюбі, потім розлучилися. В період шлюбу та після його розірвання вони постійно то розходилися, то знов сходилися. Він часто бачив ОСОБА_3 і спілкувався з ним, у них поруч знаходяться гаражі. Приблизно за рік до смерті ОСОБА_3 висловлював свій намір повернулися до ОСОБА_2 . Приблизно за неділю до смерті ОСОБА_3 висловив бажання повторно вступити в шлюб з ОСОБА_2 , а також повідомив, що йому потрібно змінити заповіт. Він був свідком при реєстрацію шлюбу в вересні 2018 року. в цей день в місцевому відділі РАЦС по телефону їм порекомендували звернутися до Запорізького відділу РАЦС, де можна було провести реєстрацію шлюбу за добу. В цей же день він на своєму автомобілі повіз ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до м. Запоріжжя, де в Запорізькому центральному відділі РАЦС по вул. Пушкіна зареєстрували шлюб. Після цього повернулися до Дніпрорудного, де відсвяткували реєстрацію шлюбу. Перед смертю ОСОБА_3 просив його забрати меблі з дачної ділянки. Приблизно через 3-4 дні після смерті ОСОБА_3 він вивіз майно з дачної ділянки до гаражу, де воно знаходиться і зараз. Також він особисто на прохання ОСОБА_2 займався організацією поховання її чоловіка ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_13 (а.с.102) пояснив, що він є сином ОСОБА_2 . Коли йому було приблизно 12-13 років у нього був вітчимом ОСОБА_3 . Після розлучення його матері з вітчимом, вони не припинили проживати разом в квартирі по АДРЕСА_3 , а також по АДРЕСА_4 . Вітчим ОСОБА_3 не визнавав лікарні і лікувався власними силами. Під час хвороби ОСОБА_3 за ним доглядала дружина ОСОБА_2 . В день реєстрації шлюбу у вересні 2018 року бачив ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , які повідомили йому про те, що вони повернулися з м. Запоріжжя, де зареєстрували шлюб, а також хотіли посидіти і відсвяткувати цю подію.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що відповідач укладала шлюб без наміру створити сім`ю та набути обов`язків подружжя, що є порушенням прав позивача, оскільки остання є спадкоємицею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку в спадковому майні, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

За положеннями ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.

У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Отже, особа, яка вимагає визнання шлюбу фіктивним повинна довести відсутність наміру створити сім`ю на момент укладення шлюбу, тобто, тягар доказування фіктивності шлюбу лежить саме на позивачеві.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертиз, показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, посилаючись на недійсність та фіктивність укладення шлюбу, та її представник в судовому засіданні, окрім власних тверджень, не надали жодного належного та допустимого доказу, які передбачені ст.ст. 77, 78 ЦПК України, в підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 при реєстрації шлюбу не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, а намагалася лише заволодіти майном.

Суд першої інстанції правильно вважав, що та обставина, що після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 була зареєстрована і продовжувала проживати окремо від чоловіка у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , жодним чином не підтверджує фіктивність шлюбу.

Навпаки, суд першої інстанції правильно встановив, що досліджені докази, а саме: накладна №27 від 27.04.2019 року (а.с.19), товарний чек від 28.09.2018 року (а.с.53), які видані ПП ОСОБА_14 , свідчать про те, що після смерті ОСОБА_3 саме його дружина ОСОБА_2 здійснила поховання і сплатила відповідні ритуальні послуги.

Оцінюючи доводи позивача в частині порушення під час реєстрації шлюбу вимог ст.32 СК України, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст.32 СК України шлюб реєструється після спливу одного місяця від дня подання особами заяви про реєстрацію шлюбу. За наявності поважних причин керівник органу державної реєстрації актів цивільного стану дозволяє реєстрацію шлюбу до спливу цього строку.

Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19 вересня 2018 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали договір про надання послуги з організації проведення державної реєстрації шлюбу з КП «Центр надання послуг» і звернулися до Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлення юстиції у Запорізькій області із спільною заявою про державну реєстрацію шлюбу (копія а.с.56-57). В заяві вони зазначали, що з умовами і порядком державної реєстрації шлюбу, а також обов`язком повідомити один одного про стан здоров`я ознайомлені. Права й обов`язки як майбутніх подружжя і батьків їм роз`яснено. Просили провести державну реєстрацію шлюбу в урочистій обстановці.

На вищезазначеній заяві в.о. начальником відділу Запорізького міського відділу РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області зазначено «у рамках Пілотного проекту «Шлюб за добу», та призначено державну реєстрацію шлюбу на 19 вересня 2018 року о 15 годині 40 хвилин.

Отже, реєстрація шлюбу між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 відбулася з дозволу керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року за №502-р «Про затвердження реалізації пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу», яким запроваджена реалізація пілотного проекту щодо державної реєстрації шлюбу у скорочені строки за обраним заявниками місцем в м. Запоріжжя. Реєстрація шлюбу відбувалася з дотриманням встановлених законом вимог в присутності відповідальних працівників відділу державної реєстрації цивільного стану, при реєстрації шлюбу сторони були особисто присутні і виявили добровільне бажання укласти шлюб, реєстрація шлюбу відбувалася в урочистій обстановці, ніхто з них не був в безпорадному стані. Зазначені обставини не сторонами в судовому засіданні не оспорювалися.

Перешкод для реєстрації шлюбу між особами, які страждають на важку хворобу або для осіб, які досягли певного віку, чинним законодавством не передбачено.

При вищевикладених обставинах, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що під час укладення шлюбу ОСОБА_2 не мала наміру створити сім`ю та набути прав та обов`язків подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання шлюбу недійсним.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Лише показами свідків позивача ОСОБА_1 , які, навіть, не є членами сім`ї, родини чи близькими особами померлого ОСОБА_3 , 1936 р.н., мешкали окремо від останнього, рідко із останнім бачились:

- ОСОБА_5 , яка знає померлого лише по членству у громадській організації «Діти війни», та яка зустрічалась з останнім в основному на зборах та святах цієї громадської організації, в яку померлий перед смертю взагалі не приходив у зв`язку із станом свого здоров`я та яка дізналася про смерть останнього лише випадково вже після його похорон;

- ОСОБА_6 , який лише до осені 2018 року підтримував дружні стосунки з померлим ОСОБА_3 , оскільки з ним мав в дачному кооперативі земельні ділянки, іноді ходили на рибалку, та з яким він бачився лишена дачній ділянці, та про смерть останнього не знав;

- ОСОБА_7 , яка працює казначеєм в садовому товаристві, у якому померлий ОСОБА_3 мав дачну ділянку, та яка бачилась з останнім лише на території дачного кооперативу,

а, відповідно, останнім взагалі не має і не може бути відомо (та у тому числі особисто та достовірно) про виконання (невиконання) фактично шлюбних відносин (прав та обов`язків подружжя) відповідачем ОСОБА_2 , 1953 р.н., по відношенню до померлого ОСОБА_3 , 1936 р.н., саме після реєстрації шлюбу 19.09.2018 року,

не можна взагалі спростовувати належні, допустимі письмові докази у цій справі, надані відповідачем, та зокрема на підтвердження саме ініціативи та бажання померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , 1936 р.н., який залишився перед своєю смертю «одиноким» зі своєю хворобою,

на укладення цього шлюбу (повторного) зі своєю колишньою дружиною - відповідачем у цій справі - ОСОБА_2 , 1953 р.р., та дійсності останнього (особиста заява ОСОБА_3 від 19.09.2018 року на укладення шлюбу саме 19.09.2018 року - а.с. 95, договір про надання послуг з організації проведення державної реєстрації шлюбу від 19.09.2018 року з особистим підписом ОСОБА_3 , 1936 р.н., - а.с. 87-88, навіть, з використанням елементів урочистості - а.с.90, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивача ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.11.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.